Cercador
Mala vida
Un relat de: ROSASPLes seves passes volien dir moltes coses. La Maria no va saber gairebé mai que s'hi amagava darrera d'aquelles petjades.
Feia temps que vivia amatent al significat de les seves mirades, que auguraven els crits i les tempestes, la força brutal i desfermada que tenia l'efecte d'un volcà en erupció.
Llavors va començar a escoltar tots els sorolls de la nit, entre el son i la vigília. La gota que queia rítmicament de l'aixeta de la cuina, el roncar de les canonades, el cruixir del mobles, els sospirs del seu fill a l'habitació del costat mentre espantava somnis amb veu alta.
Sentia fins i tot el batec del seu cor traspassant el matalàs, endinsant-se en les molles i el tic-tac del despertador recordant les hores que la portaven sense remissió a un demà igual o pitjor.
Una ordre judicial prohibia al seu company sentimental apropar-se a la Maria i al seu fill, però les ombres de la por i el neguit ocupaven la major part del seu cervell.
Tenia les hores del dia ocupades en el seu treball a l'escorxador, a la cadena d'embassament, on les mans gelades i vermelloses embalaven pollastres a un ritme vertiginós. No es podia permetre el luxe de banyar-se en la llàstima i el dolor car les aus desplomades s'acumulaven si es planyia un minut més del compte.
El seu fill de cinc anys li ocupava la resta del temps. Quan el deixava a l'escola, en el trajecte d'anada i tornada de la feina, imaginava que potser ja no el veuria més.
Cada cop que trepitjava el carrer, sentia la seva presència, era una obsessió, es sentia perseguida per la seva pròpia ombra.
Recordava el que li havia dit quan l'havia vist al jutjat. Els seus ulls la van sentenciar i el ressò dels seus mots eren ferides sagnants esgarrapant el cor.
Pensava en quan havia estat ingressada per hemorràgia interna, en el seu fill que havia escoltat tantes baralles, que havia presenciat com l'apallissava fins perdre la consciència i ara ja no li quedaven llàgrimes per vessar.
Un nen que estava malferit i engabiat en un món d'obscuritat perquè havia vist massa coses i si no les havia vist les havia endevinat flairant les parets de casa i les humides galtes de la seva mare.
Veia sovint les ombres amagades en el fons dels seus enormes ulls innocents, fins i tot quan se'n reien i jugaven com si res hagués passat.
A la Maria se li enterbolien els records i l'acabava ocupant tota sencera la por, el pànic absolut, la sensació de no tenir escapatòria.
No tenia forces per pensar que l'endemà seria diferent, notava el seu cor encartonat i malmès i si no hagués estat per aquell fill que no es mereixia carregar amb els seus errors, segurament s'hagués tret la vida.
El pitjor enemic l'assetjava, un martell dins del seu cap colpejava els pensaments. Era ell o era ella mateixa el seu turment, estava tan confosa que ja no encertava comprendre si es mereixia part d'aquell infern.
El verí que ell li havia injectat amb les seves súpliques i les seves amenaçadores mirades, s'escampava pel cervell i per la sang, fent-la sentir bruta i culpable.
Com podia haver arribat a aquell extrem, com podia haver-se enganyat tant de temps pensant que tot s'arreglaria, com podia oblidar com s'havia odiat quan es veia amb els ulls morats i el cos dolorit.
Uns blaus que duia per dins i per fora, hematomes que li feien perdre la fe i la confiança, cicatrius sense cauteritzar, el cor esquarterat pel dolor d'estimar-lo encara i malgrat tot.
Barreja d'odi i amor que l'ensorrava cada cop més cap al fons d'un pou de confusió.
I si les seves vides es tornaven a creuar, pressentia de ben cert que seria la seva fi. Mala vida i mala mort, la que aquell cabró li havia donat...
Comentaris
-
se'm posen els pels de punta[Ofensiu]Conxa Forteza | 01-04-2005
No havia llegit aquest relat Rosa, però el trob molt real, no sé que dir-te més, però em remou coses que per sort ja no em fan mal ..
Una aferrada molt forta
Conxa -
Punyent, noia![Ofensiu]Llibre | 01-04-2005
De veritat: fa esfereir. Construeixes el món de la dona amb breus pinzellades, però amb un traç ben definit. El passat, el present, l'amor, la por, el fill, el neguit... i l'estimació que encara hi ha.
Aquests dies, com ja he comentat alguna vegada, m'estic dedicant a llegir els relats que em vau esmentar sobre "violència de gènere", i t'he de dir que, ara per ara, el teu és el primer que em parla d'aquesta... segona part de la violència (bé: n'hi ha un altre, si he de ser sincera, però no es mou tan clarament en aquest joc de pors i neguits --entre altres coses, perquè la història és una altra, és clar!--).
M'ha cridat l'atenció la dualitat de sentiments. Què té més força: la por o l'amor que encara sent?
Ostres! Quan més m'endinso en aquesta temàtica, tot llegint el vostres relats, més complex ho veig tot plegat. Perquè estic deduint, per les vostres paraules, que la violència domèstica és tan difícil de frenar perquè se solidifica damunt una relació afectiva, i a partir d'aquesta premissa, costa molt posar un punt final.
Res! Moltes gràcies per comentar-me que tenies aquest relat, i també pel que m'has dit que tens, més recent.
Fins la propera.
Una abraçada,
LLIBRE
-
Amb la por al cos!![Ofensiu]Lavínia | 16-02-2005 | Valoració: 10
amb la vida trencada i la visió d'una mort certera... Quina vida pera aquesta dona del relat i el seu fill!! Quantes vides estruncades i que no hi hagi ningú que hi posi remei!!
No és un relat poètic, aquest, Rosasp, i malgrat tot en té de poesia perquè l'has sabut escriure amb el teu estil on el domini del lèxic i la imatgeria hi són patents, però és cruel i ho és perquè hi ha tanta veritat en el que dius! Sols falta llegir, oir, veure diàriament les notícies.
Molts petons, Rosasp!
l´Autor
![Foto de perfil de ROSASP Foto de perfil de ROSASP](/imatges_autors/34613.jpg?rnd=1656812114)
312 Relats
1612 Comentaris
650603 Lectures
Valoració de l'autor: 9.79
Biografia:
Hola! Sóc la Rosa Saureu, una lleidatana somiadora de mena i una mica surrealista. Convertir allò que caço al vol en paraules és el més semblant a tenir ales. En el meu cas, escriure no és només una afició o una necessitat sinó una forma de sentir i veure la vida. Utilitzo la poesia, els contes i els relats curts per intentar expressar les petites i grans coses que omplen i buiden els dies.Vaig tenir la sort de ser escollida per a la plaquette "Singulars d'un Plural" a la ciutat de Girona, en què poetes inèdits vam compartir espai amb autors de renom. Formo part del llibre de relatsencatalà.com versió 2.0 i del primer llibre de poemes. També he guanyat el segon premi de poesia Seu Vella de Lleida-2008. Aquesta empenta, junt als vostres comentaris i continu suport, han estat un gran estímul per continuar endavant.
El meu repte personal és aprendre constantment a viure. M'agrada la música, l'art en general, somriure molt i estimar tant com pugui. Estic enamorada de la meva llengua i sé que el nostre vincle és cada cop més fort i ferm.
Respecte a vosaltres, sento que ens uneix un fil comú que m'agradaria sentir sempre proper.
Per si necessiteu quelcom, el meu correu és: rosasaureu@telefonica.net
Gràcies per tot!
Si voleu, també podeu visitar el meu bloc de videopoesia
![R en Cadena]( http://i101.photobucket.com/albums/m67/EmmaThessaM/jojaenformopart-focnegre.jpg )
El Vicenç Ambrós i Besa em va passar la cadena i jo l'he passat al Capdelin i a la gypsy
(fes clic a la imatge i descobreix què és "R en Cadena")