Cercador
Les dones, éssers angelicals?
Un relat de: aurora marco arbonésLes dones, éssers angelicals?
Des de que el món és món, les dones han estat classificades com bruixes o éssers angelicals. Deixant de banda la primera categoria , les dames inspiradores de l'amor cortès (i no parlem de les de l'època victoriana) no estaven proveïdes de cul ni de cames sinó més aviat d'ulls d'un blau encisador, d'un cabellera color atzabeja o daurada com el blat, d'unes dents com a perles, d'uns llavis de maduixa i magrana i d'una pell vellutada que era una delícia al tacte del fervent admirador. (Pregunteu-li a en Pere Asensi, el trobador de Ponent).
Amb l'esdeveniment de la televisió, els anuncis han presentat les dones, o bé com a mestresses de casa que utilitzen productes miraculosos per a netejar la ronya de cuines i banys o bé com a meravelloses senyoretes amb un cos d'espant (jo crec que no són reals) que es banyen sota un salt d'aigua amb uns gels fets de llimones del Carib, sacsegen una cabellera sedosa i resplendent pel tint anunciat o mostren un cutis finíssim degut a les cremes de colàgen, retinol i altres potingues d'efectes rejovenidors.
Però vet aquí que des d'un temps ença, els anunciants ens sorprenen diàriament amb estris i productes per a guarir els problemes fisiològics de les senyores o bé per a depilar barbes i bigotis que, suposadament, no hem tingut mai. No penso fer propaganda de cap marca però haureu observat que proliferen tota classe de productes laxants pel estrenyiment, (si nosaltres no en teníem de trànsit intestinal!) pastilles per evitar els incòmodes gasos ( i ara, gasos, què és això?) coixinets per que no se'ns remenin les dents postisses i cremes per alleujar les almorranes que sofrim en silenci. Per cert, el meu marit diu que això no s'ho creu, primer que les dones sofrim en silenci i segon que "estem" en silenci. Ho diu per mi.
Així doncs, senyoretes, senyores, dones en general ja veieu el panorama, ens han baixat del pedestal on ens havia enlairat la literatura i l'art i ens han mostrat amb totes les nostres misèries. I ara, què hem de fer? Doncs patir-ho en silenci. La que pugui.
Comentaris
-
Éssers humans, les dones[Ofensiu]Unaquimera | 11-04-2011 | Valoració: 10
He volgut avui retrobar-me amb la teva prosa, que de la mateixa manera que em succeeix amb la teva poesia, quan fa dies que no la llegeixo, l’enyoro.
He arribat així fins a aquest títol que interroga a qui el troba... i que, mentre el llegeix, el deixa en silenci i assentint amb el cap.
És cert, la imatge de la dona actual als mitjans de comunicació ha canviat força!
I saps perquè, crec jo, ha succeït això en gran part?
Per què ara és una possible consumidora del producte anunciat! Per tant, el que interessa és ensenyar-li l’ham, fer-li creure que si consumeix el que s’anuncia, aconseguirà millorar la seva situació i compensar les pèrdues d’orina, rebaixar el “mitxelín”, evitar les taques de suor a la roba, etc, etc.
A més de llegir-te i pensar, no m’he estalviat, és clar, el somriure: gràcies per provocar-me’l, guapa!
I records al teu marit... digues-li que jo sóc molt calladeta, de tant en tant! ;-)
T’envio una abraçada del tot femenina,
Unaquimera
-
bravo[Ofensiu]ANEROL | 19-08-2008 | Valoració: 10
un bon somriure.
-
Esclau de l' imatge[Ofensiu]Avet_blau | 07-08-2008 | Valoració: 10
Dins l' esclavatge que comporta seguir els consells de la televissio,
i que amarga la vida a moltes dones/homes
tambe hi ha la maduressa de veure,
que les imperfeccions no son cap llastre,
i si en canvi ser esclau/ava de l' imatge.
Avet -
Sí senyora[Ofensiu]Capità Borratxo | 07-08-2008 | Valoració: 10
Les dones sou sempre on heu de ser... no cal que els anuncis ni la literatura clàssica o popular us valorin més o menys del que sou...
Per cert, gràcies pels comentaris (i pel que fa al del meu relat "Entrevista", potser no l'has acabat d'entendre, encara que reconec que no és pas fàcil d'entendre).
Enhorabona pel relat! -
Sí, sóc la Montse[Ofensiu]Narcis08 | 04-08-2008 | Valoració: 9
Ei!! Sóc la Montse Aloy, com estàs??
Ja veig que tu continues fent gala de l'humor de Ponent, el nostre, el de calor a l'estiu i boira a l'hivern.
M'agrada com escrius, t'haurien de publicar a les columnes d'opinió del Segre o Mañana.
Com ens podem trobar a Lleida? Digues algo per aquí, sisplau, perquè em faria gràcia fer una orxata amb tu.
Endavant sense pèls a l'aixella!! (hehehe)
Valoració mitja: 9.8
l´Autor
![Foto de perfil de aurora marco arbonés Foto de perfil de aurora marco arbonés](/imatges_autors/719994.jpg?rnd=1959529627)
215 Relats
1941 Comentaris
255334 Lectures
Valoració de l'autor: 9.91
Biografia:
Diuen que tinc sentit de l'humor. No cal que m'ho diguin, ho sé. I no és pas una qüestió de genètica, ans al contrari, ja de bon principi vaig mamar l'unamunià sentiment tràgic de la vida. Però vaig desenvolupar el sentit de l'humor com a mecanisme de defensa. És el meu as guardat dins de la màniga. He passat la major part de la meva vida en les aules bregant amb adolescents, i no he pogut practicar massa aquesta qualitat, tot i que n'he practicat d'altres, tant o més importants.Un mal dia vaig caure a l'infern i m'hi vaig passar una temporadeta però no em va agradar gens ni mica i no penso tornar-hi ni de visita.
Les meves millors amigues són les paraules, elles i jo ens ho passem força bé, riem, deixem caure unes llagrimetes si cal i ens sentim agermanades per un interès comú: explicar històries, en prosa o en vers.
Últims relats de l'autor
- DILLUNS TRIST
- NO TOQUEU EL NOSTRE JOVENT
- TSUNAMI DEMOCRÀTIC
- JA HEM ESBORRAT EL CAMÍ DE TORNADA
- EL PINXO DE LA POBLA 3
- EL SETÈ DE CAVALLERIA
- HE D'ATURAR EL MÓN
- TU ETS EL MEU PIGMALIÓ
- DECLAREN ELS PIOLINS
- ANECDOTARI ESPERPÈNTIC DEL 20 -S
- EL JUDICI DE LA VERGONYA 2
- EL JUDICI DE LA VERGONYA
- CARME FORCADELL: UNA DONA ADMIRABLE
- EL MINISTRE TIQUIS MIQUIS
- PERÒ NO S'OBREN LES PRESONS