Cercador
Lenta agonia
Un relat de: ROSASPMarxar o quedar-se, restar o fugir, es preguntava dia a dia, hora a hora, minut a minut i segon a segon.
Tot s'havia acabat, però el pes de tants anys també estirava; vells records i costums el retenien.
Potser l'estimació no havia esta molta, però compartir el mateix sostre, el mateix llit, la mateixa taula, també era digne de consideració.
Estava lligat per dues cordes d'igual intensitat. No era feliç, però la por a l'enfrontament i al canvi era superior.
Tenia el fort sentit de l'obligació i els deures, com la primera vegada. No va ser capaç d'afrontar la realitat de no estar-ne segur i es va enllaçar amb ella, pensant que el temps faria florir un amor elaborat de molt moments compartits.
Somiava sovint en escapar i fugir per sempre més, però el somni no tenia formes concretes, era tan abstracte com la prolongació de tots els dies agònics.
Què li esperava a l'altre costat del camí?
No aconseguia veure-hi res, l'espessa boira ho enterbolia tot. S'imaginava palplantat amb ell ulls fixes, esperant que la blanca fumera s'esvaís. Només deu passes el separaven de l'altre costat, sentia els peus clavats al terra i el seu cos restava immòbil, rígid, inert...
Sabia que necessitava desesperadament una bufada fresca en la seva àrida vida, un somriure sense abreviatures, alimentat d'amor, apinyat de dolçor que li fes esclatar mil sentiments de joia. Una rialla miraculosa, el desinteressat moviments d'uns llavis revoltosos, l'ofrena d'una esperança alliberadora.
Res més, això era el que albirava entre la boira, el seu somni, el seu miratge.
A l'obrir els ulls, apareixia la imatge real que li pegava una bufetada i el despertava de sobte. Tot estava al seu lloc, fins al més mínim detall, imperava l'ordre, contrastant amb el desori constant del seu cap.
El llit impecablement fet, la vànova de fil i puntes bordades, els llaços del coixins i les cortines. Tot conjuntat, el paper de l'habitació amb la butaca de ratlles i el pijama blau, perfectament plegat. Plegat minuciosament, com el cor dins del seu pit, protegit amb boles de naftalina.
Ella, encara era bonica, tenia un cos menut de nina i els ulls esmolats i esquerps de lloba acorralada i ferida. El seu somriure s'havia marcit ja feia temps i semblava tenir el cor guardat amb pany i clau. Se l'endevinava infeliç, però mai en feia cap mena de menció.
No es feien petons, no es tocaven, ni es miraven als ulls. Les vides eren buides i fosques, plenes de silencis morts, saturades de desencís, seques d'il·lusions.
Tampoc compartien retrets ni mots malsonants, ja no compartien res...
Mai l'havia estimat i mai l'estimaria, però continuava amb el balanceig del temps, fent equilibris en el nus de l'existència, esllanguint-se com el ble d'una espelma, i per molt que s'ho preguntava, no es sabia respondre.
- Quan creuaré el camí, en busca del somni?
Comentaris
-
El drama del desamor[Ofensiu]brumari | 04-01-2005 | Valoració: 10
Descrius el terrible drama del desamor, més freqüent del que tots plegats voldríem.
I ho descrius molt bé. La covardia, "la por a l'enfrontament i al canvi"; l'error, pensant "que el temps faria florir un amor..."; el cansament de l'entorn, d'un "ordre" extern que encara fa més palès el desordre interior.
M'agrada molt com adjectives. Deia en Pla que dominar els adjectius és la major dificultat de l'escriptor (Ell els dominava): "llavis revoltosos", "ulls esmolats".
Molt bé!
Brumari
-
Preciós i molt real[Ofensiu]Josep Bonnín Segura | 04-01-2005 | Valoració: 10
Rosa, m'ha encantat el teu relat. Trist però tan real quan l'amor ha desaparagut amb el pas del temps o be no ha existit mai. M'ha encantat les analogies que fas i el ritme del relat, com va descrivint el desencís. Descrius una vivència que jo l'he poguda viure molt d'aprop d'un parent meu, que a hores d'ara ja no hi és i amb qui vaig compartir aquest "no compartir res" amb la persona que vivia.
Enhorabona i venturós 2005
Josep -
Preciós![Ofensiu]brideshead | 04-01-2005 | Valoració: 10
Descrius de manera magnífica la lenta agonia d'un matrimoni que ja no comparteix res, només el pensament que ho haurien de deixar córrer, però cap dels dos s'hi atreveix.
"...Somiava sovint en escapar i fugir per sempre més, però el somni no tenia formes concretes, era tan abstracte com la prolongació de tots els dies agònics..."
Aquestes paraules m'han encisat concretament, com tot el relat. Tot i ser prosa, poses poesia a una situació ben trista, i ben real alhora.
Felicitats, Rosa, meravellosament ben escrit. Transmets tota la sensació de patiment, d'agonia d'ell i el silenci d'ella, la resignació.
Un petó i gràcies per totes les paraules que dediques al meus relats. Ets un encant de noia! i la teva biografia, encantadora, també!
Bon any i força escriptura! -
Gràcies![Ofensiu]tramuntana | 04-01-2005
Moltes gràcies per fer-me comentaris! M'agrada molt!! de veritat moltes gràcies!!! Tu escrius molt bé!!! tan de bo jo també arribi a escriure així!!! vinga...un petó i que tinguis un bon any 2005!!
Valoració mitja: 9.8
l´Autor
![Foto de perfil de ROSASP Foto de perfil de ROSASP](/imatges_autors/34613.jpg?rnd=1940476679)
312 Relats
1612 Comentaris
650603 Lectures
Valoració de l'autor: 9.79
Biografia:
Hola! Sóc la Rosa Saureu, una lleidatana somiadora de mena i una mica surrealista. Convertir allò que caço al vol en paraules és el més semblant a tenir ales. En el meu cas, escriure no és només una afició o una necessitat sinó una forma de sentir i veure la vida. Utilitzo la poesia, els contes i els relats curts per intentar expressar les petites i grans coses que omplen i buiden els dies.Vaig tenir la sort de ser escollida per a la plaquette "Singulars d'un Plural" a la ciutat de Girona, en què poetes inèdits vam compartir espai amb autors de renom. Formo part del llibre de relatsencatalà.com versió 2.0 i del primer llibre de poemes. També he guanyat el segon premi de poesia Seu Vella de Lleida-2008. Aquesta empenta, junt als vostres comentaris i continu suport, han estat un gran estímul per continuar endavant.
El meu repte personal és aprendre constantment a viure. M'agrada la música, l'art en general, somriure molt i estimar tant com pugui. Estic enamorada de la meva llengua i sé que el nostre vincle és cada cop més fort i ferm.
Respecte a vosaltres, sento que ens uneix un fil comú que m'agradaria sentir sempre proper.
Per si necessiteu quelcom, el meu correu és: rosasaureu@telefonica.net
Gràcies per tot!
Si voleu, també podeu visitar el meu bloc de videopoesia
![R en Cadena]( http://i101.photobucket.com/albums/m67/EmmaThessaM/jojaenformopart-focnegre.jpg )
El Vicenç Ambrós i Besa em va passar la cadena i jo l'he passat al Capdelin i a la gypsy
(fes clic a la imatge i descobreix què és "R en Cadena")