Cercador
La cadira
Un relat de: Antonio Mora VergésAquesta és una història real [ de fet, qualsevol història ho és de real, oi ], succeí en un dels pobles del "Forat Negre " on un sacerdot te encomanades entre tres i cinc parròquies, amb una distància mitjana entre les més oposades de fins a vint-i-cinc quilometres !.
Li direm Joan al nostre mossèn, que us sembla ?. Un vespre d'agost, quan tornava a la rectoria passades ja les 10 de la nit, rep una trucada en la que li demanem d'assistir a un malalt en una casa de turisme rural, la casa estava en un altre poble , a una distància de quinze quilometres, així que l'esperaven trenta quilometres, encara abans de poder descansar aquell dia !. Devien ser les 11,00 quan trucava a la porta de la casa de turisme rural, i l'obria una senyora que li feia saber que el seu pare, s'havia trobat malament i que havia demanat davisar un sacerdot, va entrar a l'habitació que era molt senzilla, un llit, un armari, una taula i una cadira, que justament estava situada al costat del llit, com esperant que ell arribes. La filla els va deixar sols, i l'home de nom Cosme, li va dir que sentia que la seva fi estava pròxima i volia confessar-se; Mn. Joan li va demanar de xerrar una mica si això no el fatigava, i l'home li va explicar, que de tota la vida havia tingut molta devoció al Crist, que tenia formació religiosa i sabia prou be, que les imatges eren només mediacions, i que com més manca la fe a la gent, més es dedica a la pràctica de laborioses i complexes devocions; li va dir que d'ença que s'havia quedat vidu i vivia amb la filla, la cadira de l'habitació, substituïa la imatge de fusta del crucificat, i d'aquesta manera no li calia, discutir amb la seva família, que sens dubte eren bona gent, però que com tants i tants, s'havien instal·lat en una existència únicament consumista. Mn. Joan, li va comentar que si volia, podia estar-se dret i/o seure damunt del llit; el Cosme li va recordar, que coneixia prou be - com li havia explicat - el caràcter de mediació de les imatges, i de la mateixa manera que una imatge, era únicament fusta o guix, aquella cadira, era un estri per a seure, i que el feia molt feliç tenir-lo al seu costat, tot i que possiblement estaria cansat o tindria altres feines a fer; ;Mn. Joan , va mirar el rellotge faltaven minuts per a les 12 de la nit, i no sentia cap mena de cansament, les confidències del Cosme, lluny de cansar-lo havien resultat ser un bàlsam per a la seva sensació de permanent solitud, s'havia sentit acompanyat per aquell desconegut , en la tasca sovint desagraïda d'apropar Déu als homes !
La confessió - que com sabeu tots es secreta - va confirmar a Mn. Joan, que el Cosme, era una persona meravellosa, i únicament és va plànyer de no haver-lo conegut abans; passaven ja 10 minuts de la una, quan és van acomiadar, tot i apropant la cadira al llit Mn. Joan, tal i com estava quan ell havia arribat.
El Cosme en la solitud d'aquella habitació desconeguda, va fer el que havia fet durant tota la seva vida, parlar amb Déu, com ho feia amb els amics - quan els tenia -, i com ho havia fet amb Mn. Joan; li va demanar que la seva mort no trasbalses gaire els plans de vacances que s'havia fet la seva filla, que li tingues preparat el seu "racó" com els havia promès als lladres que estaven penjats al seu costat, i que fins a la fi, li dones consciència per agrair el do, que havia estat la seva vida; és va adormir pregant , Pare nostre ,.......
Mn. Joan va matinar, tenia urgència per anar a veure al Cosme, alguna cosa li deia, que malgrat les aparences, l'estat de salut del malalt era realment greu ! . Quan va arribar a la casa, la filla, li va dir que encara no havia pujat a veure al seu Pare, però que aquest no havia demanat res, ni durant la nit, ni en les primeres hores del mati; Mn, Joan va pujar fins a l'habitació i va comprovar, com el Cosme , mort , tenia els braços i el cap, damunt de la cadira, a la seva filla li va estranyar aquella posició, alhora que també veure com Mn. Joan sanglotava; al cap i a la fi, s'havien conegut la nit anterior !. Mn. Joan va interpretar rectament, que en el moment de la seva mort, en Cosme, s'havia abraçat tendrament, a la seva advocació del Crist t , l'advocació que l'havia acompanyat durant tota la seva vida, l'havia rebut amorosament, com un Pare, a l'hora de la mort !
Mn. Joan, i nosaltres amics lectors, voldríem també que en aquella hora de temença, quan se'ns tanquin aquests ulls humans, ens n'obri el Senyor uns de més grans per contemplar la seva faç immensa !
© Antonio Mora Vergés
Comentaris
-
Un relat expressat amb el cor.[Ofensiu]La Banyeta del badiu | 05-08-2005 | Valoració: 10
La cadira, per aquell bon home, era la creu de Crist.
Totes les visites que tenia les feia seura en "la seva cadira", per ell aquest simbol (crec jo , puc equivocar-me), era com si el que seia , fos una de les mil cares que te Crist.
Un petunet. Pilar -
Interessant article.[Ofensiu]Unicorn Gris | 04-08-2005 | Valoració: 10
Ës un interessant article, malgrat jo no tingui cap fe religiosa.
Antonio, no t'interessaria que parlessim?
email: webmaster@lastoa.com
msn: webmestre@lastoa.com
l´Autor
![Foto de perfil de Antonio Mora Vergés Foto de perfil de Antonio Mora Vergés](/imatges_autors/81299.jpg?rnd=491448422)
6933 Relats
1205 Comentaris
5548921 Lectures
Valoració de l'autor: 9.72
Biografia:
Antonio Mora Vergés, l'Argentera 1951, col·laborador del setmanari La Forja de Castellar del Vallès, Nova Tarrega, de Tàrrega , Diari de Sabadell, La Tosca de Moià, El Balcó de Montserrat de Vacarisses.Editor del blog :
coneixercatalunya.blogspot.com ,
col·laborador de les pàgines web www.guimera.info, i els diàris digitals de : www.moianes.net
http://www.naciodigital.cat/manresainfo/
http://www.naciodigital.cat/llusanes/
http://www.naciodigital.cat/elripolles/
http://www.baixllobregatdigital.cat/
e.mail mora.a@guimera.info
e.mail amora@moianes.net
email guimera.mora@gmail.com
Últims relats de l'autor
- IN MEMORIAM. JOAN BAPTISTA FRANCESC ANTONI ESCOFET PALAU. UN CADAQUESENC QUE S’ESTIMAVA EL LLOC ON VA NÈIXER.
- EL PARK GÜELL. DEL SOMNI AL MALSON.
- IN MEMORIAM. ESGLÉSIA DE SANTA MARTA A LA RIERA DE SANT JOAN. LA BARCELONA QUE EL TEMPS S’ENDUGUÉ.
- TENIU DADES DE L’AUTOR DE LA CAPELLA DEL FOSSAR DE MONTESQUIU ADVOCADA AL CRIST DE LA BONA MORT?. OSONA.
- CAPELLA DE SANT JAUME DEL CARCS /CARDS. SANT PERE DE RIBES. EL GARRAF
- L’ESGLÉSIA QUE RETRATAVA MOSSÈN EDUARD ROYO CRESPO A CUBELLS, ERA SANT BARTOMEU DE PUGIS?. LA NOGUERA.
- QUINA ADVOCAVIÓ TENIA LA CAPELLA DE LA CASA DE FRANCESC BURÉS REGORDOSA?. BARCELONA
- TENIU IMATGES DE LA IMATGE DE LA MAREDEDÉU DEL PRAT I DEL INTERIOR DE LA SEVA CAPELLA?. SANT JOAN DE LES ABADESSES. EL RIPOLLÈS
- QUINA ADVOCACIÓ TÉ O TENIA L’ERMITA DEL BALIS?. SANT VICENÇ DE MONTALT. EL MARESME
- LA CONFISCADA CASA DEL DR. RICARD MARTÍ MARTÍ A SANT ANDREU DE LLAVANERES.
- HISTÒRIES DEL PAIS ORIENTAL
- IN MEMORIAM. LA TORRE QUE RETRATAVA EL JOSEP SALVANY BLANCH, ERA LA TORRE MACIÀ? . EL CANET DE MAR QUE EL TEMPS S’ENDUGUÉ.
- SANTUARI DE NÚRIA. OBRA CABDAL DEL JOSEP DANÉS TORRAS. EL RIPOLLÈS
- IN MEMORIAM DE SANTA MADRONA A SANT GENIS DELS AGUDELLS. BARCELONA
- ROSES DE NADAL AL MAIG. POTSER SI QUE HI HA UN CANVI CLIMÀTIC, OI?.