Cercador
El poema de guillem
Un relat de: annabella pampalluguesHi havia una vegada un nen, el Guillem, que havia perdut la seua àvia un temps enrrere. Se l'havia estimat molt, perquè sempre el portava a jugar al parc i li preparava la sopa de lletretes que li agradava tant. L'àvia de Guillem anava a recollir-lo tots els dies a les cinc de la tarda amb un gran entrepà de foigràs i una ampolleta replenada amb suc de pinya. Però el que més agradava a Guillem de la seua àvia és que sempre que l'ajudava a dutxar-se feien tots dos bombolles amb el sabó fins que deixaven el bany tot xop, i com que el sabó era de bresquilla, cada bombolla que feien explotar deixava una oloreta molt dolça. Quan sortia de la dutxa, la iaia el cobria amb una estovalla cap i tot i deia `` mira Guillem, ets una mongeta! ´´, i tot seguit li posava el pijama mentre li contava la història d'algun sant.
Un dia sortint de l'escola, quan el Guillem tenia uns vuit anys, la seua mare anà a recollir-lo i li va explicar que la seua àvia havia estat molt malalta i que al final Déu havia decidit que deixés de sofrir i se la va endur al cel.
Guillem més o menys ho entengué, però així i tot la trobava a faltar cada vesprada, cap a les cinc, i després de la dutxa, quan tocava explotar bombolles. Enyorava les seues mans tèbies cobrint-lo amb l'estovalla, i el seu somriure sempre amable. I aquest enyor l'entristia, però com a tots els nens, al Guillem no li agradava estar trist, i va decidir fer alguna cosa per lliurar-se d'aquesta malenconia que no li permetia passar-s'ho bé.
Va escriure-li una carta en forma de poema, dient-li com la trobava a faltar, i com l'estimava, i explicant-li que havia estat fent a l'escola (i és clar, li va contar que havia tret un 10 en matemàtiques a l'últim examen). Quan va acabar, es va mirar el poema molt satisfet, i es va sentir alleujat, perquè ara havia compartit l'angoixa amb el paper, i ja no es sentia tan trist. Així i tot, va creure que ja que havia escrit el poema, i donat que li havia sortit tan bé, seria fantàstic que la iaia el pogués llegir. Llavors Guillem va anar a preguntar a sa mare si hi havia alguna adreça de correu del cel on poder enviar el poema que havia escrit. És clar que sa mare li digué que no hi havia cap, però que si volia que l'àvia rebera el poema, només havia de llegir-lo en veu alta i l'àvia de segur l'escoltaria des del seu nuvolet de vellut al cel.
Guillem anà tot convençut a la seua habitació, obrí la finestra i llegí el poema en veu alta. Va quedar-se mirant el cel un instant, com dubtant, i al final va decidir tornar a llegir el poema, però aqueix cop més fort, per si no l'havia pogut sentir. Malgrat això, Guillem va creure que, ben pensat, potser llegir-lo no era la millor solució, ja que el cel era molt lluny, i l'àvia no tenia l'orella molt fina. Va rumiar i rumiar, pensant que podria fer per fer arribar el poema a la seua àvia. Després de molta cabòria, va trobar la solució.
Guillem va agafar el full on havia escrit a net el poema de l'àvia, i va fer amb ell un avionet de paper molt polit. Al costat de l'ala esquerra va apuntar `` Per a la meua iaia Carme, de Guillem ´´. Baix d'això, en petit va escriure `` P.D. Déu, no he trobat al calaix de mon pare cap segell que posés Cel, sisplau, si l'enviament té algun cost, agafi-ho vostè mateix de la meua vidriola. Gràcies.´´ Va acostar-se a la finestra, i aprofitant el ventet del capvespre, va llençar l'avionet de paper, que s'enlairà molt lluny, fins a sortir de la vista del Guillem.
Com que s'havia fet tard, en Guillem va anar a la dutxa i es va posar el pijama. Es menjà el sopar i anà al llit a llegir una estona el conte que havia agafat de la biblioteca. Després de llegir una estona, es va quedar mirant a través de la finestra oberta, el cel que s'enfosquia, mentre es preguntava si l'esforç del poema havia sigut absurd. Però de sobte, sense esperar-ho, una bombolleta rosa va entrar per la finestra volant suaument com qui no vol la cosa. Guillem va alçar el dit índex i va tocar amb dolçor la bombolla, que explotà tot seguit, deixant una oloreta a bresquilla que li era molt familiar.
«Jo pense que li ha agradat el poema» va pensar Guillem.
Comentaris
-
Sobre ARC i el Concurs ARC de Contes Infantils 2010[Ofensiu]Agrupació.Relataires | 04-08-2010
Hola:
Primer de tot, disculpa, si us plau, aquesta intromissió dins el teu espai de Comentaris a RC.
Una companya relataire, col·laboradora de l'Associació de Relataires en Català, ens ha comentat que potser estaries interessat/ada en l'edició que hi ha en marxa del concurs de contes infantils per a socis d'ARC, obert a totes les edats. Si vols consultar les bases de la convocatòria, les trobaràs en el següent enllaç:
Concurs ARC de Contes Infantils 2010
Per a qualsevol consulta no dubtis a contactar amb l'Associació (associacio.relataires@gmail.com)
Gràcies,
ARC
-
Informació[Ofensiu]nuriagau | 07-07-2010
Puc afegir aquest relat a *****41 LECTURES PERS ALS MÉS JOVES D'RC*****?
Mira't la proposta del =====>REPTE CLÀSSIC CDXXIX (429): CONTES<=====. Potser t'interessa tornar a participar en un repte semblant.
-
molt tendre[Ofensiu]Karles | 30-07-2007 | Valoració: 7
aquest relat tan dolç ens fa creure que quan els sentiments són profunds i el convenciment ve avalat per la tendra innocència infantil es pot aconseguir gestes sorprenents.
-
ei![Ofensiu]peres | 19-08-2005 | Valoració: 9
molt bé, molt bé!! Quina delícia, un conte com els d'abans. Sembla que sigui la mateixa àvia de Guillem qui ens l'expliqui. Aquests contes ajuden a reconciliar-se amb el món del voltant, que de vegades és tan insensible, tan pragmàtic, tan de trepitjar de peus a terra i tan poc poètic.
Ja tinc ganes de lelgir els teus altres relats. Tornaré. -
Hola!!![Ofensiu]ROSASP | 19-08-2005
Una història molt dolça i tendra, on l'estimació crea un vincle d'unió ferm i molt preuat entre el nen i l'àvia.
Els records perduren dins del cor i amb el temps es fan més dolços i suaus.
L'aroma de les bombolletes de sabó l'acompanyaran conscient o inconscientment molts instants de la seva vida.
De ben segur que els poemes tampoc moriran en l'oblit.
M'alegra haver-te llegit. Fins a la propera!
l´Autor
![Foto de perfil de annabella pampallugues Foto de perfil de annabella pampallugues](/imatges_autors/122390.jpg?rnd=1050683334)
33 Relats
122 Comentaris
46149 Lectures
Valoració de l'autor: 9.56
Biografia:
M'he cansat de la meua biografia.Diré només
quatre coses de mi.
Us bastaran si sou
tan creatius com per inventar
l'esser més estrany
fet dona.
Sóc
la paradoxa de desevolupament
humà:
quan més madura més infant.
M'agrada
encantar-me mirant la làmpada
de la tauleta
de nit, i els colors que emet.
Odie
portar tacons, encara
que m'afavorisquen
les cames i li vagen a la fadilla.
Seguiré
creant versos inconnexos, fàcils i
sense rima,
que jo mateixa no entenc.
Per qualsevol cosa, albacamarasa@hotmail.com
![R en Cadena]( http://i101.photobucket.com/albums/m67/EmmaThessaM/jojaenformopart-focnegre.jpg )
"El T. Cargol em va encadenar i jo he passat la cadena a la Laura Lara Martín, a la Salzburg i a l'Anònim"
(descobreix què és "R en Cadena")
Últims relats de l'autor
- La tristesa podria ser això
- Presses
- Notícies de la ciutat. Quarta part.
- Notícies de la ciutat. Tercera part.
- l'anhel de la paraula
- Violència familiar.
- De la terra morta
- Decàleg de perquè m'assemble a una tortuga
- L'orfandat de les lletres, o poema sobre l'art.
- Notícies de la ciutat. Segona part.
- Notícies de la ciutat. Primera part.
- La Blancaneus primera
- El teatre vell
- Plou
- Nit freda