Cercador
El gat negre
Un relat de: Ferran PlanellNo soc supersticiós. Avui m’he llevat com cada dia. Tampoc és que sigui maniàtic, però m’agrada l’ordre. A un quart en punt de sis, el bullidor s’ha exclamat amb aquella agitació que indica que l’aigua ja està a la temperatura adient. Set minutets justos i podré gaudir del te, tot fent una repassada a la premsa digital.
A dos quarts de set, al so de les campanades del rellotge de l’església, he sortit per la porta. Tot està anant a l’hora. Quan giri la cantonada em creuaré amb el senyor panxut que passeja aquell llaurador desmenjat. El saludo amb un moviment de cap, com cada dia. En travessar el carrer per enfilar cap a l’estació, se’m creua un gat negre esperitat. No l’havia vist mai i no hauria d’haver entrat en escena. M’ha trasbalsat. No és que tingui cap mania, ja ho he dit abans, però no m’agrada que res ni ningú pertorbi la meva pau alterant allò que no ha de passar. Encara rai que no soc supersticiós.
Al migdia, mentre dinem al menjador de l’empesa, al Joel se li ha abocat el saler. De seguida ha saltat en Manel senyant-se i dient-li que se’n tirés per darrere l’esquena. He hagut d’intervenir per tranquil·litzar-los. Els he dit que es deixessin estar de romanços i els he explicat la meva anècdota del matí a primera hora, quan se m’ha creuat aquell sobtat gat negre. He quedat del tot satisfet, deixant clar que jo no en tenia res de supersticiós.
Sempre m’ha captivat l’hora britànica de prendre el te. Això sí que és tenir ordre. Avui, com si els de dalt compartissin els meus pensaments, just quan les busques del meu rellotge marcaven les cinc, m’han cridat perquè pugés a l’oficina. M’han convidat a seure i m’han deixat anar que n’estaven farts de mi i les meves manies. Jo els he insistit que no en tenia de manies. A més, el fet que al matí en anar a treballar, se m’hagués creuat un maleït gat negre, que per res del món hauria d’haver estat allí, no era motiu suficient per acomiadar-me. Què no s’adonen que jo no soc supersticiós?
A dos quarts de set, al so de les campanades del rellotge de l’església, he sortit per la porta. Tot està anant a l’hora. Quan giri la cantonada em creuaré amb el senyor panxut que passeja aquell llaurador desmenjat. El saludo amb un moviment de cap, com cada dia. En travessar el carrer per enfilar cap a l’estació, se’m creua un gat negre esperitat. No l’havia vist mai i no hauria d’haver entrat en escena. M’ha trasbalsat. No és que tingui cap mania, ja ho he dit abans, però no m’agrada que res ni ningú pertorbi la meva pau alterant allò que no ha de passar. Encara rai que no soc supersticiós.
Al migdia, mentre dinem al menjador de l’empesa, al Joel se li ha abocat el saler. De seguida ha saltat en Manel senyant-se i dient-li que se’n tirés per darrere l’esquena. He hagut d’intervenir per tranquil·litzar-los. Els he dit que es deixessin estar de romanços i els he explicat la meva anècdota del matí a primera hora, quan se m’ha creuat aquell sobtat gat negre. He quedat del tot satisfet, deixant clar que jo no en tenia res de supersticiós.
Sempre m’ha captivat l’hora britànica de prendre el te. Això sí que és tenir ordre. Avui, com si els de dalt compartissin els meus pensaments, just quan les busques del meu rellotge marcaven les cinc, m’han cridat perquè pugés a l’oficina. M’han convidat a seure i m’han deixat anar que n’estaven farts de mi i les meves manies. Jo els he insistit que no en tenia de manies. A més, el fet que al matí en anar a treballar, se m’hagués creuat un maleït gat negre, que per res del món hauria d’haver estat allí, no era motiu suficient per acomiadar-me. Què no s’adonen que jo no soc supersticiós?
Comentaris
-
Bona prosa[Ofensiu]Joan Colom | 06-07-2023
Prosistes de tot Relats, uniu-vos!
Contra l'injust tracte de favor que l'editora de Relats en Català dispensa a la poesia, llegiu el meu poema antipoètic "La prosa prosaica no es prodiga". -
La superstició. [Ofensiu]PERLA DE VELLUT | 14-04-2023
No hi ha dubte que sobre els gats negres sempre han estat prou supersticions, i és així. El teu relat, Ferran, ben ordenat i decisiu, dóna bona cosa sobre aquest tema dels gats negres.
Enhorabona, per tenir-lo Recomanat per l'editora.
Cordialment.
PERLA DE VELLUT
-
Estil[Ofensiu]E. VILADOMS | 16-11-2022
Un relat amb tota la ironia del que ja en podríem dir: estil Ferran Planell.
-
Relat rebut[Ofensiu]Concurs ARC de microrelats a la Ràdio | 04-11-2022
Relat rebut correctament. Entra a concurs.
Gràcies per participar.
Comissió XIII Concurs ARC de microrelats
l´Autor
![Foto de perfil de Ferran Planell Foto de perfil de Ferran Planell](/imatges_autors/19840.jpg?rnd=1772456709)
58 Relats
197 Comentaris
113300 Lectures
Valoració de l'autor: 9.59
Biografia:
Si jo sóc quelcom...és gràcies a qui és persona
i res més
Últims relats de l'autor
- El gat negre
- La mascareta i el condó
- El congelador
- La millor obra
- De La Poble de Segur a Lleida (anar i tornar).
- Addicció al pecat
- Extra-Sensory Perception?
- Joc de vanos
- El telèfon i jo (Concurs ARC a la ràdio - Comuniquem-nos)
- Enguè
- Existència
- Dracs / "Somnis Tricentenaris"
- Sóc un desgraciat
- En clau de FA
- La dansa més antiga