Cercador
El Farell de les Valls del Montcau
Un relat de: Antonio Mora VergésLa toponímia ens planteja sovint preguntes de difícil resposta, Far, és un lloc comú en mols llocs de Catalunya, on clarament el significat "foguera que servia de senyal" sembla imposar-se per qüestions de lògica; son llocs molt elevats, visibles des de molts punts, i en alguns casos, son seu alhora d'advocacions, habitualment marianes, que en la terminologia de la fe, ens "donen llum", o "ens guien vers el Cel".
Far , en la llengua llatina, vol dir blat, i si anem més enllà del que sembla evident; avui l'espai de les Valls del Montcau està dominat pel bosc; sabem però que fa només dos-cents anys, això eren camps de vinya que satisfeien les necessitats d'aiguardent de les colònies americanes, i d'aquest període en forma de tines fetes amb pedra seca, en trobareu força exemplars encara en molts llocs d'aquestes contrades; la pregunta és, i mil anys enrera ?, doncs possiblement els conreus de blat dominaven per arreu, i d'aquí el nom d'aquesta casa, Farell , que senyoreja la vall que formen les rieres de la Santa Creu i de la Mata-rodona. L'església romànica de Santa Creu de Palou [ potser del llatí , palea - oe, palla ] , avui enrunada com quasi tot el patrimoni localitzat fora de la ciutat de Barcelona, era sufragània de la Parròquia de Mura, i donava assistència religiosa a més de a la casa del Farell, a la resta de cases, que avui també en ruïnes ,manifesten la indubtable preeminència que exercia aquesta propietat. Fins en el seu estat actual, degradada quasi a la més absoluta ruïna, contemplar des de la llunyania del Puig Gili, o de Sant Jaume de Vallhonesta, o del camí del Pont de Vilomara, la casa del Farell, ens desperta un viu desig d'apropar-nos, per gaudir - encara - de la contemplació de la seva majestat.
Amb aquesta intenció - arribar-nos fins a la casa - havíem anat fins al Pont de Vilomara, on posàvem benzina al cotxe, a uns preus d'escàndol, 1,27 la sense plom, el diumenge 8 d'octubre de 2006, només la vergonya ens va impedir fer buidar el dipòsit, ja que en el cartell anunciador els preus estaven clarament indicats. fins a la Casa Nova [ val a dir, que més enllà del nom, aquesta finca presenta un aspecte de total ruïna i abandó ] arribaríem amb el cotxe, i des d'allí fèiem la resta del camí - uns cinc quilometres - fins al Farell a peu ; el pas de vehicles motoritzats, cotxes, quads, motos és constant, i com a conseqüència el sòl pedregós s'esmicola més i més, fent fins que caminar esdevingui arriscat en alguns punts. L'espai que delimita la riera de la Santa Creu, el podríem anomenar la vall de la desolació, passem pel costat de la casa dita de Cal Padre, totalment en runes, a la nostra dreta coronant un petit cim, s'alça l'ermita de Sant Jaume de Vallhonesta, de la que te en cura el Joan Moliner i Manau, i al seu costat es fa encara més visible l'extrema ruïna de l'Hostal de Sant Jaume de Vallhonesta, conegut en les primeres dècades del segle XX, com l'hostal de la glòria, la visió del Farell i més endavant també del Putxet, ens confirmem en aquesta impressió de total abandó, de absoluta deixadesa, de misèria moral en la visió espectral de l'ermita romànica de la Santa Creu de Palou . Maleïts els qui poden evitar-ho, han deixat i deixen que el temps desfaci la tasca gegantina, dels catalans que ens han precedit de forma honorable en el trànsit de l'existència !
L'alzina dels penitents ens saluda en l'inici de l'accés al Farell, tancat amb una barrera que no ha pogut impedir els pas dels vàndals, que literalment han desfet la casa, emportant-se portes, finestres, arcs, i fins les pedres d'algunes estances, el sostre caigut del primer pis, ens deixa veure les bigues recremades pel foc criminal que va propiciar l'ensorrament; no sense riscos accedim al primer pis, i malgrat tot, ens meravellem en la contemplació del paisatge, i en un moment d'abstracció de la realitat miserable, pensem en les persones que vivien en aquesta casa, i en la seva concepció del món ,que de ben segur era més acollidora, generosa i amable de lo que avui ho es per a nosaltres.
En el camí de baixada del Farell, abans d'arribar a barrera , m'aturo a contemplar un cerber curull de fruits, que possiblement - per ignorància - ningú recull des de fa molts i molts anys; no perdeu el temps buscant-ho a la Gran Enciclopèdia de Barcelona, no en diu res, de ben segur perquè aquest arbust, només es conreava a la Catalunya real.
La tornada pel camí polsos, colpits per la contemplació de tanta destrucció gratuïta, se'ns fa molt llarga, i algun moment abans d'arribar a la Casa Nova, dona lloc al comentari del company; que plores ?, no, no, de ben segur que em deu haver entrat un bri de pols al ull !!!
© Antonio Mora Vergés
Comentaris
-
Visca el Montcau.[Ofensiu]Jere Soler G | 11-10-2006 | Valoració: 10
A part de l'escriptura impecable (per la qual cosa et poso el deu, tot i que en això de les puntuacions no hi crec gaire), m'ha fet gràcia llegir un relat sobre el Montcau, sobretot pel fet que fa molt poc vaig penjar aquí a relatsencatalà el meu últim conte que porta per títol: "Claror de lluna als contraforts del Montcau".
Molt interessant tot el que expliques de les Valls del Montcau, la meva terra... des de petit que m'hi apropo sempre que puc, i ben bé és com si canviés de món i de temps.
De tant en tant et llegeixo, encara que no sempre em surt comentar-te.
Fins aviat.
l´Autor
![Foto de perfil de Antonio Mora Vergés Foto de perfil de Antonio Mora Vergés](/imatges_autors/81299.jpg?rnd=2003999164)
6933 Relats
1205 Comentaris
5548921 Lectures
Valoració de l'autor: 9.72
Biografia:
Antonio Mora Vergés, l'Argentera 1951, col·laborador del setmanari La Forja de Castellar del Vallès, Nova Tarrega, de Tàrrega , Diari de Sabadell, La Tosca de Moià, El Balcó de Montserrat de Vacarisses.Editor del blog :
coneixercatalunya.blogspot.com ,
col·laborador de les pàgines web www.guimera.info, i els diàris digitals de : www.moianes.net
http://www.naciodigital.cat/manresainfo/
http://www.naciodigital.cat/llusanes/
http://www.naciodigital.cat/elripolles/
http://www.baixllobregatdigital.cat/
e.mail mora.a@guimera.info
e.mail amora@moianes.net
email guimera.mora@gmail.com
Últims relats de l'autor
- IN MEMORIAM. JOAN BAPTISTA FRANCESC ANTONI ESCOFET PALAU. UN CADAQUESENC QUE S’ESTIMAVA EL LLOC ON VA NÈIXER.
- EL PARK GÜELL. DEL SOMNI AL MALSON.
- IN MEMORIAM. ESGLÉSIA DE SANTA MARTA A LA RIERA DE SANT JOAN. LA BARCELONA QUE EL TEMPS S’ENDUGUÉ.
- TENIU DADES DE L’AUTOR DE LA CAPELLA DEL FOSSAR DE MONTESQUIU ADVOCADA AL CRIST DE LA BONA MORT?. OSONA.
- CAPELLA DE SANT JAUME DEL CARCS /CARDS. SANT PERE DE RIBES. EL GARRAF
- L’ESGLÉSIA QUE RETRATAVA MOSSÈN EDUARD ROYO CRESPO A CUBELLS, ERA SANT BARTOMEU DE PUGIS?. LA NOGUERA.
- QUINA ADVOCAVIÓ TENIA LA CAPELLA DE LA CASA DE FRANCESC BURÉS REGORDOSA?. BARCELONA
- TENIU IMATGES DE LA IMATGE DE LA MAREDEDÉU DEL PRAT I DEL INTERIOR DE LA SEVA CAPELLA?. SANT JOAN DE LES ABADESSES. EL RIPOLLÈS
- QUINA ADVOCACIÓ TÉ O TENIA L’ERMITA DEL BALIS?. SANT VICENÇ DE MONTALT. EL MARESME
- LA CONFISCADA CASA DEL DR. RICARD MARTÍ MARTÍ A SANT ANDREU DE LLAVANERES.
- HISTÒRIES DEL PAIS ORIENTAL
- IN MEMORIAM. LA TORRE QUE RETRATAVA EL JOSEP SALVANY BLANCH, ERA LA TORRE MACIÀ? . EL CANET DE MAR QUE EL TEMPS S’ENDUGUÉ.
- SANTUARI DE NÚRIA. OBRA CABDAL DEL JOSEP DANÉS TORRAS. EL RIPOLLÈS
- IN MEMORIAM DE SANTA MADRONA A SANT GENIS DELS AGUDELLS. BARCELONA
- ROSES DE NADAL AL MAIG. POTSER SI QUE HI HA UN CANVI CLIMÀTIC, OI?.