Cercador
El Blues de la lluna
Un relat de: EquinozioHe escoltat el silenci de les teves paraules, que em deien que t'oblidés, que no et tornés a parlar, i buscar-te, encara menys. He llegit entre versos que l'oblit i el silenci seria la teva arma per lluitar contra mi. De cop la llum de l'habitació de l'ordinador ha pampalluguejat i el cor m'ha esclatat. He sentit, en aquells breus instants, com el cor reconeixia dins la foscor aquella ombra que em fa por. El silenci. No he pogut acabar de llegir el que tenia entre ulls que ja he començat a plorar. No sé com podré arribar a estimar-te si les meves paraules t'espanten. He destil·lat els mots que la lluna em deixava entreveure amb la seva claror, i no he aconseguit res. He vagat moltíssimes nits pels boscos rera la meva casa on la foscor hi viu quasi permanentment per deixar que la meva ànima volés cap a tu i et pogués tocar, tant sols amb els dits, i així sentir que seria estar al teu costat. La distància que ens separa es tant sols un breu incís del que em costarà enamorar-te de mi. Tots aquests pensaments em queien dels ulls i rodolaven per les meves galtes fins esclatar sobre la taula en un bombardeig de fractals.
A poc a poc el teclat de l'ordinador, el ratolí i la pantalla començaven a navegar sota les aigües de la tempesta. Rumb l'infinit, destinació l'oblit. No he pogut aguantar més i ho he tancat tot, he apagat l'internet i a posteriori l'ordinador. Tot. He marxat plorant i he deixat les lletres en racons perduts del meu cor.
Jo continuava plorant, mentre baixava les escales, dintre el meu cap només i havia la paraula silenci, aquella que es la que em fa més por i mal. El silenci pot voler dir-ho tot. Però sobretot vol dir incertesa. Mentre navegava les escales de baixada cap a la meva habitació he recordat el silenci, ganivets clavats al cor, promeses trencades, patiment, allò que em destrossa la vida. Ja el conec el silenci i en tinc un mal record.
He arribat a l'habitació i he deixat tot el que portava de l'estudi sobre la taula, i agafant els mocadors de paper he sortit a la terrassa. El silenci i la foscor m'han omplert el cor. Però només silenci em feia mal de debò.
El vent no bufa, els insectes no fan sorolls nocturns, els ocells no volen. No he pogut parar de plorar que ja hi tornava. M'he ajagut a la barana i he recolzat al cap als meus braços, les mans queien quasi inertes mirant la gespa del jardí verda i frescament banyada per la llum dels fanals del jardí. Jeia i reia joiosa de no patir, com jo ho feia ara mateix.
He restat així una infinitat de temps que no recordo. Els meus ulls clavats en la claror de l'albada esperaven perduts quelcom. La lluna ja es començava a esborrar amb la claror del seu germà, el sol; que l'esborrava com la delicadesa que uns enamorats s'estimen. De sobte he notat una breu melodia que sonava dins meu. M'han fet mal les orelles desprès de tant de temps en silenci. He trobat els meus ulls, que s'havien perdut entre els balanceigs dels arbres i els he tornat a llençar a la recerca dels naufragis de paraules i sons que navegaven els aires de ponent mentre continuava escoltant aquella melodia que em començava a omplir el cor. No he trobat res. La melodia sonava cada vegada més clara dins meu, no era un somni. Després de no trobar res he decidit tancar els ulls i gaudir aquell blues que algú em feia escoltar.
Els sons de les trompetes i els saxos es barrejaven amb la llum del dia fent-ne el vent. El piano de corda sonava de fons com un record del passat que havia recuperat la força de cridar. La bateria marcava el ritme amb que les flors es desperten badallant i, alhora, obrint les flors. Els primers abelles hipnotitzades pel cant començaven la recerca de la mel que m'agradaria que tinguessin les meves poesies. Els ocells han començat la migració fent del seu aleteig els aplaudiments d'aquell blues que encara no sabia d'on venia.
Els braços ja em feien mal de estar en una mala postura i he aixecat el cap. Ho feia a poc a poc per tal de no tapar aquells sons que comencen a il·luminar el meu cor.
He aixecat el cap i he mirat a la lluna. Estava allà dalt, distant e imponent. El sol ha acabat de sortir, de sobte, i l'ha esborrat de cop, a la lluna, amb delicadesa. Els molles de goma d'esborrar han caigut a la meva mà i he pogut veure com tenien la forma de les notes musicals que m'havien netejat les orelles. Era, tant sols, el blues de la lluna que tocava per mi i la meva soledat.
Comentaris
-
prosa poètica[Ofensiu]foster | 01-12-2005
bona, quasi en la justa mesura que jo valoro molt positivament.
En tot cas, preval la poesia sobre el discurs narratiu, però la situació, sense a penes acció, ho justifica plenament en aquest cas.
Com m'agradaria, però, un relat paral.lel, amb la lluna i el blues, les sensacions i les idees descrites i matisades sense metàfores ni símbols, amb una prosa valenta que no necessita més recursos que les frases que la componen (jeje, sóc un escrivà enamorat de les paraules enllaçades)
Tens un estil peculiar, m'ha recordat la quetz, però en una línia que encara se'm fa propera, no com la prosa un tant abarrocada d'ella (uiiuiu quan ho llegeixi)
foster -
M'has portat tants records amb les teves paraules...[Ofensiu]DoctorWho | 13-07-2005 | Valoració: 9
Fa uns (quants!) anys enrera havia esboçat mots en paperots en sentir-me de la manera que tu tant bé expresses en el teu relat, i també havien estat els blues els que m'havien "aixecat" una miqueta la moral (són la meva debilitat musical... m'ha atret el títol que li has posat al relat)
Tu has jugat amb paraules plenes de sensibilitat:
Quants cops l'oblid i el silenci han estat armes que ens han esquinçat la pell?
"Rumb l'infinit, destinació l'oblid" ...preciosa imatge.
-
M'ha cridat [Ofensiu]Lavínia | 12-07-2005
l'atenció el títol el Blues de la lluna i és que a mi m'agrada el blues, les cadències d'aquest gènere...
tu has fet una relat trist, del desamor en què l'ordinador pot marcar el ritme que vols donar a les paraules, ell no és sol el mitjà, sinó que pot ser qui t'ha ajudat a posar la música al poema com els sons de les trompetes, els saxos i el piano que acompanyen qualsevol cançó.
A tu les llàgrimes, producte de la tristor, han anat acompanyades del ratolí, el teclat i la pantalla, oi?
"Summer times...", Equinozio, temps d'estiu!
Petons -
Coment[Ofensiu]Alícia Gataxica | 12-07-2005
"La lluna ja es començava a esborrar amb la claror del seu germà, el sol; que l'esborrava com la delicadesa que uns enamorats s'estimen"
Fas un relat que es un poema... ritme, dons, múscia, i imatges, ens mostren tot en conjunt uns sentiments difícils.
Oblit i silenci arma contra aquell que encara està enamorat, fas una bona dicotomia de sentiments, exposant el dos costants, no amb un sentit maniqueista, si no més aviat, com el que veu la raó del altre però es nega a acceptar-la, i s'amaga en la foscor, de la boscuria de darrera de casa.
Bon relat. En la teva línea, molt creatiu, i amb moltes imatges que hom pot palpar...
Per cert que cal fer per sortir a les teves notes mentals?
-
quin títol[Ofensiu]Gica Casamare | 29-06-2005
el títol és genial i il.lustra un relat que m'ha corprès.
La lluna, la solit`ria en l foscor, el blues, la música melangiosa que impregna l'esperit, que l'amara de sentiment. -
Guspira | 18-06-2005 | Valoració: 10
Ondia! Quin relat!M'has deixat de pedra!! El blues de la lluna, el blues de la soledat nostalgica i desesperant, per no tenir a la vora a qui estimes, pel silenci que fa tant de mal al cor, per les paraules que no arriben on volguesim, per els murs que separen dues ànimes abans gemeles i ara extranyes! Sensacional!! T'he de felicitar de debó! Me sentit molt identificat en aquest relat! Segueix escrivint així de be!!
GuSPIRA -
Sublim[Ofensiu]antoni_5 | 18-06-2005 | Valoració: 10
........i que vols que et digui , si ja esta tot dit
tens uns sentiments tan grans que afloren i
sobrepassen el paper .
una abraçada
-
ai fill ....[Ofensiu]Conxa Forteza | 17-06-2005 | Valoració: 9
m'has arribat al cor, quin relat més preciós, prosa poètica extraordinaria, m'he oblidat de les 4 parets que m'empressonen a l'oficina sinistra i he volat escoltant el blues de la lluna.... ( la part negativa, procura no repetir paraules ) ..
una aferrada engaxosa de salsa "brava" ..
Conxa -
es un 11 xo no tel puc fika...[Ofensiu]natasha | 14-06-2005 | Valoració: 10
...i no es x fer la pilota, es el k pnsu. es k es trist xo es precios!!!m'ha sorpres el final es nose km diru...precios, amb un toc d romantic (no se si e expresat km u volia)
es k no tinc paraules altre cop
un petonas i ANIMS!!!!!!!!!!!!
Valoració mitja: 9.6
l´Autor
![Foto de perfil de Equinozio Foto de perfil de Equinozio](/imatges_autors/31333.jpg?rnd=12737929)
177 Relats
536 Comentaris
272693 Lectures
Valoració de l'autor: 9.57
Biografia:
i ara puc, al teu costat,tornar a aprendre poesia,
ja estic preparat,
si et plau,
besa'm.
Camí de Polònia
'perqualsevolcosa'
equinozio arroba gmail punt com
Homenatge a un poeta (Brumari)
#flickr_badge_source_txt {padding:0; font: 11px Arial, Helvetica, Sans serif; color:#000000;}
#flickr_badge_icon {display:block !important; margin:0 !important; border: 1px solid rgb(0, 0, 0) !important;}
#flickr_icon_td {padding:0 5px 0 0 !important;}
.flickr_badge_image {text-align:center !important;}
.flickr_badge_image img {border: 1px solid black !important;}
#flickr_badge_uber_wrapper {width:150px;}
#flickr_www {display:block; text-align:center; padding:0 10px 0 10px !important; font: 11px Arial, Helvetica, Sans serif !important; color:#3993ff !important;}
#flickr_badge_uber_wrapper a:hover,
#flickr_badge_uber_wrapper a:link,
#flickr_badge_uber_wrapper a:active,
#flickr_badge_uber_wrapper a:visited {text-decoration:none !important; background:inherit !important;color:#3333CC;}
#flickr_badge_wrapper {background-color:#FFFFFF;border: solid 1px #FFFFFF}
#flickr_badge_source {padding:0 !important; font: 11px Arial, Helvetica, Sans serif !important; color:#000000 !important;}
www.flickr.com
![Equinozio's photos](http://static.flickr.com/11/buddyicons/14433947@N00.jpg?1117486639)
More of Equinozio's photos
Em dic:
Enric Bisbe Gil