Cercador
Aquest llaç invisible
Un relat de: ROSASPPer molts anys d'amistat, per aquest llaç invisible...
He escoltat els teus somriures i he endevinat el teu dolor, però sobretot pentinant els espais entre línies de les nostres paraules, m'he corprès amb la serenitat de la teva mirada.
Aquest punt d'equilibri entre el cap i el cor que m'encomana tranquil·litat i m'envolta d'abraçades temperades, plenes de llum i tendresa.
Hem compartit coses que no es veuen, silencis capturats al vol que volen dir moltes coses i borbolls de rialles amb perfum de cabra boja.
Somriures amb pell d'infant que s'han endinsat màgics, lleugers i fluids, emmagatzemant coratge i força per acaronar dolçament els moments de dubtes i tristesa.
Hem intentat travessar móns de cristall opac i veure-hi més enllà d'on arribaven els ulls. I ens hem recolzat en petits detalls, que com ínfims grans de sorra han format una petita platja, plena de petxines nacrades i pedretes arrodonides (preuats i senzills tresors portats per les onades de molts dies).
Les nostres veus s'han escoltat molts cops suau i atentament, sense entrar en judicis, retòriques ni massa preguntes.
No sé com anomenar aquestes fraccions de temps compartit, pintades amb pinzellades constants i sensibles.
Aquest llaç invisible que ens fa saber unides.
Hem crescut per dins contemplant els matisos de les coses, arriscant-nos a estimar nous somnis i les il·lusions ens han fet pessigolles molt endins, en un espai difícil de definir.
No és un miratge ni un joc d'endevinalles saber que hi ha vibracions que es transmeten sense esforç, sense més misteri que l'encís de la pròpia energia que s'escampa i ens fa néixer sentiments de coloraines que espurnegen dins del cor.
Qui sap, potser això és l'essència de l'amistat, vestida de molts instants de saber-nos properes i amb les portes obertes de bat a bat...
Comentaris
-
AMISTAT![Ofensiu]Eugeni Mur | 25-08-2005 | Valoració: 9
M'agrada molt
-
aulitas[Ofensiu]instants | 03-08-2005
Cadascú sent les coses com les sent, cadascú escriu el que vol, cadascú té la llibertat de fer els comentaris que vulgui, però almenys cal tenir el valor de saber escoltar, no des dels límits de la nostra capacitat intel.lectual sinó potser des del cor ( les coses es veuen diferents) i no entenc les crítiques violentes que no construeixen res. Potser lo fàcil és demanar disculpes, potser cal tenir VALOR abans de descarregar un mal dia sobre una altra persona. Sobre el poema em sembla llarg però cadascú és lliure d'expressar-se i endavant Rosa des del teu món dius moltes coses boniques que val recordar. Una abraçada.
-
ET DEMANO DICULPES ROSA, XAVIER DE VENTOLÀ[Ofensiu]xavier de Ventolà | 31-07-2005
Tens tota la raó, en sentir-te ferida, sóc un estupid imbécil, em passo la vida així, estripant i ferint i després a vegades ja es massa tard, demanant perdó o disculpes.
Es evident que abans d´ahir et va tocar a tu rebre , ho sento de veritat. Qui em coneix , la part o parts que deixo conéixer, sap que és una vessant més de la meva forma de ser.
Si vols et prego que marquis com a ofensiu l´anterior comentari i així desaparegui, erò és la teva decissió.
Amb més tranquil.litat i calma, si vols et comentaré els teus relats, de moment, els estic imprimint.
Una abraçada Rosa -
L'autèntica companyonia[Ofensiu]Maragda | 30-07-2005 | Valoració: 10
és del tot impagable quan s'escau de trobar-la, cosa ben difícil. I és completament incondicional, per què l'amic veritable és aquell que es dóna a ulls clucs, sense demanar explicacions, quan cal allargar la mà i esdevenir fortalesa; sempre sense demanar res a canvi, com un puntal perenne.
Aquest llaç invisible existeix, no hi ha cap mena de dubte i és quelcom d'inexplicable. Una premuda d'afecte que sents molt endins i que t'uneix indefectiblement amb una altra persona.
Quin relat tan bell has fet! Un preciós homenatge a l'amistat! I a més com sempre emprant les paraules justes, amb harmonia i encert, magníficament enllaçades.
Una abraçada ben forta!
Per cert, cal que et digui, que a mi em sabria molt greu deixar de rebre algun dia els teus comentaris, Rosa, per què m'omplen, els valoro i m'animen moltíssim. I te'n dóno les gràcies ben sincerament i de tot cor.
-
PERQUE ETS TAN PILOTA[Ofensiu]xavier de Ventolà | 30-07-2005
Mira si alguna cosa falta en aquesta web és la sinceritat
Dir que tohom homa es molt gupu guapa i que ho fa molt bé no costa res
CAPACITAT DE CRITICA
DE DIR LES COSES PEL SEU NOM
I QUAN UN POEMA RELAT ETZ ES UNA MERDA CAL DIR-HO
SI T´HE OFÉS HO SENTO però t´ho havia de dir
i basta de 10 i mandangues -
Llaç invisible[Ofensiu]Llibre | 29-07-2005
Prosa poètica.
Si algú em preguntés com catalogaria jo aquest relat, no en tinc cap dubte: prosa poètica. El ritme, el lèxic, la música que es perfila en la lectura de les frases, lleus rimes amagades entremig... tot això em fa pensar en poesia.
I el tema? Un sentiment particular que emana de la poetessa i que es converteix en un valor universal.
Perquè malgrat que en un moment donat l'autora ens confessa que no sé com anomenar aquestes fraccions de temps compartit, pintades amb pinzellades constants i sensibles. Aquest llaç invisible que ens fa saber unides, el cert és que ella mateixa hi troba la resposta: potser això és l'essència de l'amistat.
Sí: l'amistat és aquest llaç invisible que encapçala, amb forma de títol, el relat. L'amistat es cadascuna de les sensacions, dels sentiments, dels detalls que se'ns mostren a cada línia del text.
Una abraçada, Rosa.
LLIBRE
PS.- Sobre aquest mail que comentes que em deus... moltes gràcies per recordar-ho, però de veritat que no pretenia que et sentissis obligada a fer-ho. Però per descomptat, m'agradarà rebre notícies teves. Gràcies.
-
Amistat[Ofensiu]Jofre | 28-07-2005 | Valoració: 10
Rosa,
Transmets molt bé els teus sentiments, les teves emocions i ho dius sense retòriques.
Tant de bo, tothom sapigués preuar de manera encertada, com d'important és l'amistat.
Una abraçada.
PS: amistat = Aquest llaç invisible.
Perfecte, tu!.
Valoració mitja: 9.67
l´Autor
![Foto de perfil de ROSASP Foto de perfil de ROSASP](/imatges_autors/34613.jpg?rnd=1103224213)
312 Relats
1612 Comentaris
650603 Lectures
Valoració de l'autor: 9.79
Biografia:
Hola! Sóc la Rosa Saureu, una lleidatana somiadora de mena i una mica surrealista. Convertir allò que caço al vol en paraules és el més semblant a tenir ales. En el meu cas, escriure no és només una afició o una necessitat sinó una forma de sentir i veure la vida. Utilitzo la poesia, els contes i els relats curts per intentar expressar les petites i grans coses que omplen i buiden els dies.Vaig tenir la sort de ser escollida per a la plaquette "Singulars d'un Plural" a la ciutat de Girona, en què poetes inèdits vam compartir espai amb autors de renom. Formo part del llibre de relatsencatalà.com versió 2.0 i del primer llibre de poemes. També he guanyat el segon premi de poesia Seu Vella de Lleida-2008. Aquesta empenta, junt als vostres comentaris i continu suport, han estat un gran estímul per continuar endavant.
El meu repte personal és aprendre constantment a viure. M'agrada la música, l'art en general, somriure molt i estimar tant com pugui. Estic enamorada de la meva llengua i sé que el nostre vincle és cada cop més fort i ferm.
Respecte a vosaltres, sento que ens uneix un fil comú que m'agradaria sentir sempre proper.
Per si necessiteu quelcom, el meu correu és: rosasaureu@telefonica.net
Gràcies per tot!
Si voleu, també podeu visitar el meu bloc de videopoesia
![R en Cadena]( http://i101.photobucket.com/albums/m67/EmmaThessaM/jojaenformopart-focnegre.jpg )
El Vicenç Ambrós i Besa em va passar la cadena i jo l'he passat al Capdelin i a la gypsy
(fes clic a la imatge i descobreix què és "R en Cadena")