Cercador
Alzheimer
Un relat de: Trossets del que pensoAvui m'he mirat al mirall,
i no em conec.
Serà que el meu jo s'ha perdut,
entre el laberint del pensament.
La casa,
és tota estranya.
Segur que jo he viscut aquí?
Les mans no em caminen,
ni els peus abracen...
perdó,
potser no era així.
Ja no sé que és riure,
ni estimar.
De tant en tant,
però,
recordo la meva mare
com em donava la mà,
per portar-me a passejar.
La ment s'ha tornat fosca,
i ja no la sé il·luminar.
La por m'acompanya,
cada instant d'aquest camí,
doncs,
per molt que ho intento,
i jo no vull cedir,
el record és el que em mata
quan no recordo ni com em dic.
Comentaris
-
com la vida[Ofensiu]Englantina | 17-05-2011
Colpidor i real. REAL. Em sembla que molts comentaris han anat per aquí, així que no sóc gens original.
M'ha agradat la senzillesa de les paraules, la brevetat en expressar uns sentiments tan complexos.
Tant de bo es trobi la cura a una malaltia tan cruel, tant pel que la pateix, com pels del seu entorn.
Felicitats. -
Bell i trist[Ofensiu]elenam | 05-05-2011 | Valoració: 10
Un poema que fa posar la pell de gallina, res més trist que no reconeixer les persones que tota la vida han estat entre nosaltres. M'ha agradat molt!
Una abraçada -
real. trist. Com la vida.., és clar!![Ofensiu]teresa serramia | 25-04-2011
mentre poguem, recordem, acumulem records, estimem. I seguim estimant els qui perdin els records per la malaltia...
Tu ens hi fas pensar...Trossets...
Felicitats pel teu realt!! -
Real[Ofensiu]Queca | 05-03-2011
Sóc fisioterapeuta, i treballo en una residència d'avis. Convisc amb l'Alzheimer a diari, i t''he de dir que l'has plasmat.
Hi pot haver alguna cosa més dura que no reconèixer a les persones que estimes? Podeu imaginar el sentiment de solitud? És terrible. -
Un poema trist[Ofensiu]David Gómez Simó | 12-10-2010
però molt acurat i que reflexa prou bé el dolor que envolta una malaltia com l'alzheimer.
M'agrada. -
real i dur[Ofensiu]ales de foc | 11-10-2010 | Valoració: 9
ja que a mi em toca de ple. Ahir va fer just 3 mesos que vaig perdre la meva àvia. Víctima de la malaltia, la que li va fer perdre la identitat, el nom, la vida.
Una abraçada.
et seguiré llegint -
Recordar[Ofensiu]panxample | 11-10-2010 | Valoració: 10
La memòria és l'unia cosa de valor que perdura.
Esgarrifa només de pensar-ho.
Un relat molt, real i colpidor.
avant
Coneixes l'Associació de Relataires en Català (ARC)?
Encara no?
Doncs aleshores potser no saps que, en breu, l'Associació posarà en marxa la Gimcana Virtual Literària ARC 2010, i que si t'agrada jugar amb les lletres, si t'agrada endinsar-te en els llibres, la vida dels seus autors, les seves històries... aquest és un bon motiu per participar-hi!
El tercer cap de setmana d'octubre entra a la web de l'ARC... Comença el joc!
-
colpidor[Ofensiu]joandemataro | 10-10-2010 | Valoració: 10
poema, ben treballat
et felicito
salut
joan -
T'has endinsat perfectament[Ofensiu]Nonna_Carme | 10-10-2010
en la ment d'un malalt d'Alzheimer i el resultat m'ha fet estremir, un cop més.
Veig que encara ets molt jove però quan s'arriba a la meva edat, aquest sol nom esgarrifa.
Una abraçada i bona tardor!
Valoració mitja: 9.75
l´Autor
![Foto de perfil de Trossets del que penso Foto de perfil de Trossets del que penso](/imatges_autors/977348.jpg?rnd=176478087)
351 Relats
175 Comentaris
245385 Lectures
Valoració de l'autor: 9.78
Biografia:
Del no res comença un tot.I això és que a mi m'ha passat.
Si en voleu més.
aquí en podeu trobar:
http://trossetsdelquepenso.blogspot.com/
Últims relats de l'autor
- De petita tenia una capseta
- Amb lletra minúscula
- Sospires quan t'emociones?
- http://trossetsdelquepenso.blogspot.com/2012/02/un-peto-la-boca.html
- Negre estalzí
- Quan faig l'amor amb tu...
- Acompanya'm un trosset aquesta nit
- Carta a...
- Melmelada de maduixa
- El meu regal de Reis
- Somiar impossibles també és lícit
- En la nit que un any s'acaba
- Què fàcil era parlar quan...
- No fa falta paraules
- Quan les mentides venen enganyades