Cercador
Abraçades a Gràcia
Un relat de: silvia_peratalladatot era ben extrany
un, sempre fidel al meu pas,
l'altre, va arribar una mica tard
ella, més adormida, però no més trista.
I tu, sortint del tren verd
els cabells tapan-te la cara,
la fusta esguardan-te el pit,
la bossa pesant a l'esquena.
Just havia pensat en tu,
aquell mateix matí,
un xic trista, cansada,
desmesuradament encaixada,
hagués volgut una abraçada.
Són les casualitats que m'acompanyen
que fan d'aquest món quelcom màgic.
En el millor moment, apareixies
ens foniem en un,
sense pensar, de dins, agafant-nos fort,
intercanvi d'energies,
uns marxen, arriben, passen,
ja se sap, que som a Gràcia
però em segueixo contaminant
de tu, i tu de mi,
que les coses no van bé,
que no és el millor moment,
que et necessitava i has vingut
sense haver-te demanat
sense buscar-nos ens hem trobat.
l´Autor
![Foto de perfil de silvia_peratallada Foto de perfil de silvia_peratallada](/imatges_autors/2970.jpg?rnd=2096061452)
507 Relats
1383 Comentaris
588549 Lectures
Valoració de l'autor: 9.66
Biografia:
Crida ben fortdona lletres,
versos i acords.
Dona'm aire,
dona'm petons,
dona'm el roig,
vull foc al cos.
Dona'm un somriure
i un parell d'il·lusions,
només una mirada
lliure de malsons.
Dona'm alegries
dona'm un mesclat,
un mai de maria
i una tarda al teu costat.
http://silvianimfa.blogspot.com/
silvianimfa@gmail.com
Últims relats de l'autor
- La reina dels somriures
- L'essència
- Plantem cara?
- Et dono els meus ulls
- Per ell, sempre serà primavera
- el nostre secret
- tots els títols que se m'acudeixen són tòpics, quasibé tant com el propi poema, de manera que he decidit no posar-ne.
- construcció
- PESCALLUNES
- Trencant murs
- com si haguéssin arribat les ombres
- Subtilment, salvaguardant versos
- El fràgil art d'un gest senzill
- Definitivament, és estrany...
- hi ha qui....