Cercador
Tempus fugit
Un relat de: girasolCaic i tinc por de l'abismal abisme absolut
d'un temps recurrent que m'entortolliga.
Papallones d'ales negres volen en cercle
al meu voltant, i les seves ales cobreixen
les meves parpelles.
En una presó volàtil d'abstractes minuteres
danso amb la pluja invertida del silenci...
torno a caure en l'abismal silenci de les hores.
Fugen les papallones sense ales
i abandonen les arracades negres.
Volen món enllà, volen, volen.
Resto sola entre les fulles putrefactes
d'una tarda gris d'hivern.
Tornarà la primavera abismal, que sempre torna.
Perquè tornes primavera? perquè tornes temps,
si mai no has fugit?. Tempus fugit.
Deixa'm ser la presó d'atàvics enganys
que burla els hipotètics segons imprecisos.
Fuig, i llavors caic i tinc por de l'abismal absolut
que, recurrentment, m'entortolliga.
17 de març de 2004
Comentaris
-
Extraordinari[Ofensiu]Oliba | 04-12-2004
M'ha frapat la lectura del poema. És contundent. Et suggereixo que en publiquis més. Enhorabona!
-
Un poema inquietant[Ofensiu]areny | 04-12-2004
Girasol,
El teu poema és inquietant, ple d'imatges, dantesc. és molt bona la imatge "danso amb la pluja invertida del silenci". A partir d'ara començaré a llegir els teus poemes ja que aquest poema m'ha impactat.
l´Autor
![Foto de perfil de girasol Foto de perfil de girasol](/imatges_autors/33835.jpg?rnd=1018461944)
83 Relats
142 Comentaris
86404 Lectures
Valoració de l'autor: 9.44
Biografia:
plou i fa sol,les bruixes es pentinen.
Plou i fa sol,
no es mou el girasol