Cercador
SANT FRUITÓS, O RIUDOR DE BAGES
Un relat de: Antonio Mora VergésL’església parroquial de Sant Fruitós de Bages està situada dins del recinte del fou‘sagrera’; l’actual edifici és fruit d'unes obres que es feren al segle XVII, damunt d’un temple d'època romànica, del qual s'aprofitaven alguns elements. Serien d'aquest període els murs de la nau amb la seva coberta.
L'església de planta de creu llatina, presenta un creuer que culmina amb un cimbori de grans dimensions, crida l’atenció – pel fet de ser inusual – que estigui cobert amb una teulada a quatre vents. La capçalera és exteriorment rectangular. El parament exterior és regular i ben tallat, destacant els carreus de la base del temple i de la torre que són de mides més grans, segurament reaprofitats del temple romànic.
![](http://4.bp.blogspot.com/-Qw-dJ_bO-S8/T94MLKdHSkI/AAAAAAAABL8/tRNTAV_XqUQ/s320/IMG_8689.JPG)
El lloc de Sant Fruitós apareix documentat a partir de l'any 942, data en què se cita el nom de Sant Fruitós amb la forma de Sancto Frictoso.
L'església no apareix esmentada directament fins el 1002. SALVADÓ (2003:564). La categoria de parròquia és citada el 1038. Sense sortir del mateix segle XI, podem saber quelcom de com era o que hi havia a l'interior de l'església. En un document del 1061, Ramon, Bertran i Enguilrada, marmessors de Sendred, fan jurament a l'altar de Sant Maurici, fundat a l'església de Sant Fruitós. SALVADÓ (2003:564). A partir del 1063 es documenta l'existència d'una sagrera al voltant de l'església. Aquest temple fou una donació senyorial de la família Calders .
En dues donacions (1075 i 1086) passà a domini del monestir de Sant Benet.
Al segle XII s'hi feren algunes reformes i en els segles XVII-XVIII s'hi feu una remodelació important.
La tradició recull que l'església parroquial de Sant Fruitós, acollí les relíquies dels màrtirs Sant Fruitós, Santa Agnès i Sant Maurici. Un inventari del 1372 fa referència a l'existència de tres altars dins l'església amb sengles advocacions, i dels objectes litúrgics i artístics que contenien, fent referència a l'existència de dites relíquies.
Les relíquies esmentades foren reclamades per la canònica de Santa Maria de Manresa, on foren traslladades en processó solemne, donant lloc a una de les tradicions orals més importants de Sant Fruitós.
La història, que en el seu moment va generar una forta rivalitat entre els dos municipis bagencs, arrenca quan es va acabar l’edifici de la seu de Manresa, el 1372. Aleshores es va considerar necessari que la nova construcció religiosa havia d’acollir, com era habitual, algunes relíquies sagrades d‘algun sant o santa de renom. El Dr. Josep M. Gasol , en la seva obra : La Seu de Manresa: monografia històrica i guia descriptiva. Manresa: Editada per l’ aleshores ‘poderosa’ Caixa d'Estalvis de Manresa, 1978, p. 225 – 226, explica :
que “tenint notícia que al veí poble de Sant Fruitós de Bages eren tingudes amb poca reverència les restes de diversos màrtirs –entre els quals, el titular de la parròquia- acordaren demanar que aquestes relíquies fossin traslladades a la Seu”.
Una comissions de prohoms manresans va acudir al legat pontifici a les terres de la Corona d’Aragó amb la petició i aquest els va concedir els seus desitjos i els va lliurar una carta per al bisbe de la diòcesi.
Sant Fruitós depenia, en aquelles dates, del monestir de Sant Benet i els monjos es van oposar a lliurar les relíquies. “No obstant l’amenaça de penes canòniques als santfuitosencs o altres que s’hi oposessin –continua el Dr. Gasol-, el delegat episcopal va veure’s obligat a forçar les portes de l’església de Sant Fruitós”. Un cop dins – amb l’excusa de fer inventari de les restes santes que hi havia - , es va fer un escorcoll del temple fins localitzar les cendres de Sant Fruitós i altres restes de Sant Maurici, i Santa Agnès. Parlen les cròniques d’ una imponent processó, en la que es van dur les relíquies al nou temple manresà, el dia 30 d’agost.
Com a conseqüència d’aquest fet, i això demostra la importància de les relíquies en l’ambient social de l’edat mitjana, la Festa major de Manresa es va deixar de celebrar el dia de l’Assumpció i va passar a fer-se en commemoració de l’arribada de les restes, que van ser anomenats Cossos Sants i dipositats a la cripta on són venerats des d’aleshores.
D’aquest fet, , va sorgir la rivalitat entre els municipis del Bages que va prendre forma en una corranda que a dia d’avui no recorden ja ni els més vells.
Els de Sant Fruitós cantaven :
“Manresans, lladres, pillos i gormands,
que heu robat els Cossos Sants;
Santa Agnès, San Fruitós,
Sant Maurici gloriós"
I, com a resposta, els de Manresa contestaven:
"Foraster, potiners que els teníeu guardats en galliners..."
Ha passat molta aigua pel riu d'Or, que l’any el 1937 , donaria el seu nom al poble, que seria per un període molt breu Riudor de Bages.
Ens expliquen que la façana fou netejada després dels aldarulls de la Guerra Civil (1936-1939), i que posteriorment s'ha reformat el terra de l'església, s'ha fet el presbiteri nou i s'ha restaurat el Cor.
L'església de planta de creu llatina, presenta un creuer que culmina amb un cimbori de grans dimensions, crida l’atenció – pel fet de ser inusual – que estigui cobert amb una teulada a quatre vents. La capçalera és exteriorment rectangular. El parament exterior és regular i ben tallat, destacant els carreus de la base del temple i de la torre que són de mides més grans, segurament reaprofitats del temple romànic.
El lloc de Sant Fruitós apareix documentat a partir de l'any 942, data en què se cita el nom de Sant Fruitós amb la forma de Sancto Frictoso.
L'església no apareix esmentada directament fins el 1002. SALVADÓ (2003:564). La categoria de parròquia és citada el 1038. Sense sortir del mateix segle XI, podem saber quelcom de com era o que hi havia a l'interior de l'església. En un document del 1061, Ramon, Bertran i Enguilrada, marmessors de Sendred, fan jurament a l'altar de Sant Maurici, fundat a l'església de Sant Fruitós. SALVADÓ (2003:564). A partir del 1063 es documenta l'existència d'una sagrera al voltant de l'església. Aquest temple fou una donació senyorial de la família Calders .
En dues donacions (1075 i 1086) passà a domini del monestir de Sant Benet.
Al segle XII s'hi feren algunes reformes i en els segles XVII-XVIII s'hi feu una remodelació important.
La tradició recull que l'església parroquial de Sant Fruitós, acollí les relíquies dels màrtirs Sant Fruitós, Santa Agnès i Sant Maurici. Un inventari del 1372 fa referència a l'existència de tres altars dins l'església amb sengles advocacions, i dels objectes litúrgics i artístics que contenien, fent referència a l'existència de dites relíquies.
Les relíquies esmentades foren reclamades per la canònica de Santa Maria de Manresa, on foren traslladades en processó solemne, donant lloc a una de les tradicions orals més importants de Sant Fruitós.
La història, que en el seu moment va generar una forta rivalitat entre els dos municipis bagencs, arrenca quan es va acabar l’edifici de la seu de Manresa, el 1372. Aleshores es va considerar necessari que la nova construcció religiosa havia d’acollir, com era habitual, algunes relíquies sagrades d‘algun sant o santa de renom. El Dr. Josep M. Gasol , en la seva obra : La Seu de Manresa: monografia històrica i guia descriptiva. Manresa: Editada per l’ aleshores ‘poderosa’ Caixa d'Estalvis de Manresa, 1978, p. 225 – 226, explica :
que “tenint notícia que al veí poble de Sant Fruitós de Bages eren tingudes amb poca reverència les restes de diversos màrtirs –entre els quals, el titular de la parròquia- acordaren demanar que aquestes relíquies fossin traslladades a la Seu”.
Una comissions de prohoms manresans va acudir al legat pontifici a les terres de la Corona d’Aragó amb la petició i aquest els va concedir els seus desitjos i els va lliurar una carta per al bisbe de la diòcesi.
Sant Fruitós depenia, en aquelles dates, del monestir de Sant Benet i els monjos es van oposar a lliurar les relíquies. “No obstant l’amenaça de penes canòniques als santfuitosencs o altres que s’hi oposessin –continua el Dr. Gasol-, el delegat episcopal va veure’s obligat a forçar les portes de l’església de Sant Fruitós”. Un cop dins – amb l’excusa de fer inventari de les restes santes que hi havia - , es va fer un escorcoll del temple fins localitzar les cendres de Sant Fruitós i altres restes de Sant Maurici, i Santa Agnès. Parlen les cròniques d’ una imponent processó, en la que es van dur les relíquies al nou temple manresà, el dia 30 d’agost.
Com a conseqüència d’aquest fet, i això demostra la importància de les relíquies en l’ambient social de l’edat mitjana, la Festa major de Manresa es va deixar de celebrar el dia de l’Assumpció i va passar a fer-se en commemoració de l’arribada de les restes, que van ser anomenats Cossos Sants i dipositats a la cripta on són venerats des d’aleshores.
D’aquest fet, , va sorgir la rivalitat entre els municipis del Bages que va prendre forma en una corranda que a dia d’avui no recorden ja ni els més vells.
Els de Sant Fruitós cantaven :
“Manresans, lladres, pillos i gormands,
que heu robat els Cossos Sants;
Santa Agnès, San Fruitós,
Sant Maurici gloriós"
I, com a resposta, els de Manresa contestaven:
"Foraster, potiners que els teníeu guardats en galliners..."
Ha passat molta aigua pel riu d'Or, que l’any el 1937 , donaria el seu nom al poble, que seria per un període molt breu Riudor de Bages.
Ens expliquen que la façana fou netejada després dels aldarulls de la Guerra Civil (1936-1939), i que posteriorment s'ha reformat el terra de l'església, s'ha fet el presbiteri nou i s'ha restaurat el Cor.
l´Autor
![Foto de perfil de Antonio Mora Vergés Foto de perfil de Antonio Mora Vergés](/imatges_autors/81299.jpg?rnd=129187942)
6933 Relats
1205 Comentaris
5548921 Lectures
Valoració de l'autor: 9.72
Biografia:
Antonio Mora Vergés, l'Argentera 1951, col·laborador del setmanari La Forja de Castellar del Vallès, Nova Tarrega, de Tàrrega , Diari de Sabadell, La Tosca de Moià, El Balcó de Montserrat de Vacarisses.Editor del blog :
coneixercatalunya.blogspot.com ,
col·laborador de les pàgines web www.guimera.info, i els diàris digitals de : www.moianes.net
http://www.naciodigital.cat/manresainfo/
http://www.naciodigital.cat/llusanes/
http://www.naciodigital.cat/elripolles/
http://www.baixllobregatdigital.cat/
e.mail mora.a@guimera.info
e.mail amora@moianes.net
email guimera.mora@gmail.com
Últims relats de l'autor
- IN MEMORIAM. JOAN BAPTISTA FRANCESC ANTONI ESCOFET PALAU. UN CADAQUESENC QUE S’ESTIMAVA EL LLOC ON VA NÈIXER.
- EL PARK GÜELL. DEL SOMNI AL MALSON.
- IN MEMORIAM. ESGLÉSIA DE SANTA MARTA A LA RIERA DE SANT JOAN. LA BARCELONA QUE EL TEMPS S’ENDUGUÉ.
- TENIU DADES DE L’AUTOR DE LA CAPELLA DEL FOSSAR DE MONTESQUIU ADVOCADA AL CRIST DE LA BONA MORT?. OSONA.
- CAPELLA DE SANT JAUME DEL CARCS /CARDS. SANT PERE DE RIBES. EL GARRAF
- L’ESGLÉSIA QUE RETRATAVA MOSSÈN EDUARD ROYO CRESPO A CUBELLS, ERA SANT BARTOMEU DE PUGIS?. LA NOGUERA.
- QUINA ADVOCAVIÓ TENIA LA CAPELLA DE LA CASA DE FRANCESC BURÉS REGORDOSA?. BARCELONA
- TENIU IMATGES DE LA IMATGE DE LA MAREDEDÉU DEL PRAT I DEL INTERIOR DE LA SEVA CAPELLA?. SANT JOAN DE LES ABADESSES. EL RIPOLLÈS
- QUINA ADVOCACIÓ TÉ O TENIA L’ERMITA DEL BALIS?. SANT VICENÇ DE MONTALT. EL MARESME
- LA CONFISCADA CASA DEL DR. RICARD MARTÍ MARTÍ A SANT ANDREU DE LLAVANERES.
- HISTÒRIES DEL PAIS ORIENTAL
- IN MEMORIAM. LA TORRE QUE RETRATAVA EL JOSEP SALVANY BLANCH, ERA LA TORRE MACIÀ? . EL CANET DE MAR QUE EL TEMPS S’ENDUGUÉ.
- SANTUARI DE NÚRIA. OBRA CABDAL DEL JOSEP DANÉS TORRAS. EL RIPOLLÈS
- IN MEMORIAM DE SANTA MADRONA A SANT GENIS DELS AGUDELLS. BARCELONA
- ROSES DE NADAL AL MAIG. POTSER SI QUE HI HA UN CANVI CLIMÀTIC, OI?.