Cercador
Obscuritat abismal
Un relat de: ROSASPGèlida habitació, trista cambra del record. Només hi llueixen els colors d'una fotografia estimada, on una imatge somriu plena d'il·lusions i d'una esperança minsa que es manté amb la flama agonitzant.
Records de la barreja d'un trencaclosques del qual manca una peça.
Quelcom no encaixa, sempre hi queda un forat, com si el cervell hagués perdut una fracció de memòria, en un esforç per no deixar escolar el passat.
Aquella espurna viva de aquells ulls enamorats de la vida de la foto la miren fixament i comença a plorar.
Ragen les llàgrimes d'una font que brolla de l'interior, que sembla que mai s'ha d'acabar i les parpelles han quedat permanentment envermellides i inflades per tant dolor vessat.
De sobte, s'atura la ment i em quedo buida com la closca d'una nou trencada, buida com el silenci més profund, submergida en una obscuritat abismal.
Sento que el cor se m'està tornant d'escorça, de suro i navega pel meu cos naufragant.
Estic tombada al llit envoltada de foscor, com quan el telèfon va sonar aquella nit per avisar-me de l'accident.
Vagament, passa pel meu cap el record del seu cos que s'anava refredant, gelades les mans, gelades les gotes de la seva sang, sento lliscar la fredor de la seva pell pel meu cor, que es congela ja de per vida.
Tinc el cap pesarós i els pensaments encartonats.
És de nit, he deixat de contar les hores fa molt temps, les nits són eternes.
Avui també espero una estona, espero moltes estones, penso de nou que tot és un malson passat. Potser el telèfon soni i em diguis:
- Mare, no et preocupis, avui vindré més tard!
Però ningú truca a aquelles hores de la nit i espero en va, escoltar el soroll de les seves claus obrint la porta.
El teu pare es belluga constantment i parla en somnis. Els somnífers el deixen dormitar unes hores incertes, mentre crida angoixat paraules incoherents i fa anar el cap d'un costat a l'altre.
Jo no em vull prendre res per dormir i em vaig morint lentament, cada dia esperant...
Només quan la primera llum de l'alba entra lleugerament per la finestra i veig que el dia ha començat, un pes als ulls em gronxa i sembla envair-me quelcom semblant a uns moments de pau.
Tanco els ulls i m'adormo, llavors somio que em fas un petó a la galta i te'n vas.
Cada matinada vull dir-te que et quedis, que no tornis a marxar, però la veu no em surt de la gola i el meu cos no es pot bellugar.
Avui, estranyament et gires i tornes. T'asseus al meu costat, em mires dolçament amb els teus ulls de mel i m'agafes la mà. La noto freda, dels teus llavis no surt cap mot, però sé que és un comiat...
Desperto, xisclo, t'enyoro i la peça del trencaclosques encaixa al forat de la memòria.
El cervell processa dolorosament l'evidència de que ja no tornaràs.
He vist en els teus ulls de somni, caramel i glaç que ja no t'he d'esperar.
Aquesta crua realitat és com ficar sal a les ferides més fones, com si el cor definitivament s'hagués esquinçat.
I llegeixo en els mots escrit al bell mig del trencaclosques que aquesta nit, ja ha fet un any que vas marxar!
Comentaris
-
Potser...[Ofensiu]rnbonet | 14-04-2005 | Valoració: 10
...tenim massa "forats a la memòria", difícils de tapar amb qualsevol algeps... Possiblement hi ha excessives peces perdudes dels trencaclosques de la vida, que no podem demanar a fàbrica... I tot plegat, ho has donat a entendre, ens atabala i ens forma...
Mira, per una vegada, m'has fet posar melancòlic.. -
Trist, molt trist...[Ofensiu]Marc Freixas | 12-04-2005 | Valoració: 10
però poèticament parlant molt correcte,
diria que perfecte.
Rosa, la teva vocació d'escriure és d'una qualitat molt elevada,
talent indiscutible.
Perdona si mai t'havia comentat,
perquè tu mereixes milers de comentaris...
milers de somriures, malgrat el relat estigui impregnat de tristesa.
I moltíssimes gràcies per tots els teus comentaris, que m'animen a continuar aquest llarg camí d'escriure, i no parar mai!!
Pensa que jo et llegeixo,
pensa que escolto el so de cadascuna de les teves paraules escrites,
i que m'agrada com ho fas.
UNA FORTA ABRAÇADA COMPANYA!!!
l´Autor
![Foto de perfil de ROSASP Foto de perfil de ROSASP](/imatges_autors/34613.jpg?rnd=667999740)
312 Relats
1612 Comentaris
650603 Lectures
Valoració de l'autor: 9.79
Biografia:
Hola! Sóc la Rosa Saureu, una lleidatana somiadora de mena i una mica surrealista. Convertir allò que caço al vol en paraules és el més semblant a tenir ales. En el meu cas, escriure no és només una afició o una necessitat sinó una forma de sentir i veure la vida. Utilitzo la poesia, els contes i els relats curts per intentar expressar les petites i grans coses que omplen i buiden els dies.Vaig tenir la sort de ser escollida per a la plaquette "Singulars d'un Plural" a la ciutat de Girona, en què poetes inèdits vam compartir espai amb autors de renom. Formo part del llibre de relatsencatalà.com versió 2.0 i del primer llibre de poemes. També he guanyat el segon premi de poesia Seu Vella de Lleida-2008. Aquesta empenta, junt als vostres comentaris i continu suport, han estat un gran estímul per continuar endavant.
El meu repte personal és aprendre constantment a viure. M'agrada la música, l'art en general, somriure molt i estimar tant com pugui. Estic enamorada de la meva llengua i sé que el nostre vincle és cada cop més fort i ferm.
Respecte a vosaltres, sento que ens uneix un fil comú que m'agradaria sentir sempre proper.
Per si necessiteu quelcom, el meu correu és: rosasaureu@telefonica.net
Gràcies per tot!
Si voleu, també podeu visitar el meu bloc de videopoesia
![R en Cadena]( http://i101.photobucket.com/albums/m67/EmmaThessaM/jojaenformopart-focnegre.jpg )
El Vicenç Ambrós i Besa em va passar la cadena i jo l'he passat al Capdelin i a la gypsy
(fes clic a la imatge i descobreix què és "R en Cadena")