Cercador
No sento res
Un relat de: res no és mesquíJa no sento res,
si tu no hi ets. No sento res.
Els dits se'm tornen balbs,
la llengua eixuta, eixorca,
els ulls s'enterboleixen,
la pell ja no és la pell.
Busco en les nit
més buides una dona
que em besi el pit
que em digui coses
que no m'han dit,
dones que no m'estimen
però que em fan feliç.
I després, la buidor,
aquella sensació estranya
de que tot segueix igual,
les dones que no estimo
i m'abracen dins el llit,
la seva olor als meus dits
quan fujo i no les miro,
i tu tan dintre meu,
i tan absent de mi.
Ja no sento res,
quan tu no hi ets. No sento res.
Incapaç d'estimar qualsevol altra cosa
ni haver un sobtat plaer,
l'òxid de la memòria.
Jo ja no sento res,
perquè havia llegat en tu la meva glòria.
l´Autor
![Foto de perfil de res no és mesquí Foto de perfil de res no és mesquí](/imatges_autors/505776.jpg?rnd=904473414)
56 Relats
115 Comentaris
56209 Lectures
Valoració de l'autor: 9.74
Biografia:
Vaig néixer, sóc, respiro...Com tots els homes peso poc i el vent bufa molt fort, per això omplo les meves butxaques de somnis que mai es fan realitat. Són les contradiccions del món que visc sense convèncer-me.
Em sento aliè a qualsevol aritficiositat creada per l'home: els diners, els conflictes, les icones, els mites, les tribus urbanes...
Escric per sobreviure, això és. M'insisteixo que ho he de fer o simplement ho faig, i en cada lletra hi aboco tot el que em fa i em condiciona. Darrerament no escric res. He deixat de ser?
Jordi, kumpli_antifa@hotmail.com