Cercador
L'ESGLÉSIA ECLÈCTICA' DE SANTA MARIA DE CAPELLADES.
Un relat de: Antonio Mora VergésAnàvem el Feliu Añaños i Masllovet, i l'Antonio Mora Vergés, Capellades té molts atractius, entre els que cal incloure l'església parroquial.
Em crida l'atenció la llegenda que hi ha sota el rellotge, És l'hora d'estimar Déu'.
L'edifici és el resultat d'un poti-poti d'estils arquitectònics , que li dona aquest aire eclèctic, al que certament - com per recollir-ne imatges -. ajuden poc els carrers estrets, i les cases enganxades.
Alguna informació d'interès :
Des del segle X l'església de Santa Maria de Capellades es trobà sota la jurisdicció del monestir de sant Cugat del Vallès, citada iuxta castrum Claromonte en un document del rei franc Lotari datat l'any 976. Aquesta jurisdicció santcugatenca -el monestir va conservar el seu dret de patronat fins pels voltants de 1830- fou reconeguda novament en sengles butlles papals d'Urbà II (1098) i Calixt II (1120). No obstant aixó, el territori de Capellades depengué senyorialment del castell de Claramunt fins l'any 1234, en què el noble Ramon de Claramunt vengué al cenobi benedictí vallesà el terme capelladí, que fou adscrit a la pabordia de Vilafranca del Penedès que s'encarregà de practicar les capbrevacions i els cobraments dels drets i de les rendes.
La primitiva església, construïda sota les directrius de l'art romànic, fou substituïda per un segon edifici d'estil gòtic, que experimentà diverses reformes entre els segles XIII i XVI.
L'any 1617 s'iniciaren les obres de construcció d'un nou temple que no s'inaugurà fins l'any 1644, ampliant-se el 1689. El 1669 la parròquia capelladina va obtenir, procedent de les catacumbes romanes de sant Calixt, la relíquia d'un braç de santa Dorotea, que el 1699, per un vot de poble, va ser declarada copatrona de la vila, amb festivitat en honor seu el dia 6 de febrer. Aquest fet fou ratificat pel consistori capelladí l'any 1773.
El segle XVIII el creixement experimentat per Capellades -degut a la prosperitat dels paraires o manufacturers de la llana i a l'establiment de més d'un dotzena de nous molins paperers- propicià la construcció d'un nou temple parroquial, l'actual, les obres del qual s'iniciaren l'any 1805, quedant paralitzades per la guerra del francès durant més de deu anys; encara que reiniciades l'any 1819, no fou fins la dècada de 1860 quan el temple quedà enllestit. L'any 1896 un greu incendi afectà la construcció, la qual hagué de ser en bona part reconstruïda, seguint les mateixes línies de la part original afectada, encara que experimentà modificacions en el nombre, distribució i ornamentació de les capelles laterals. Així, doncs, l'actual temple parroquial que en resultà és un edifici de signe neoclàssic, de planta basilical (tres naus) i creuer, amb tres absis. A les naus laterals s'hi obren diferents capelles. El creuer és cobert per una llanterna sobre la qual s'aixeca una cúpula de teules vernissades. El campanar, construït amb travertí, és de planta quadrada a la base, essent octogonal al dos pisos superiors.
Amb posterioritat a la seva construcció l'edifici ha sofert diferents reformes: així entre 1944 i 1946, a conseqüència dels desperfectes ocasionats durant la guerra civil de 1936, es portà terme una reconstrucció en la qual participà Josep M. Jujol; el 1949 es restaurà el cimbori; el 1955 s'acabaren les obres del nou altar major i la decoració interior, en la qual hi prengué part l'artista capelladí Amadeu Freixas Vivó que l'any 1953 pintà les escenes del "Diluvi", en què són representats diversos personatges de la vila; les últimes grans reformes portades a terme al temple capelladí foren l'esgrafiat de la façana -on apareixen sant Sebastià i santa Dorotea- l'any 1976, en commemoració del seu mil·lenari i l'obertura d'una nova capella lateral dedicada al Santíssim, amb notables mostres de l'art contemporani.
No podem recollir imatges de l'interior ja que l'església està tancada, acabada la feina ens arribàvem fins la Plaça sant Jaume, on esmorzaríem frugalment a l'Espiga.
© Antonio Mora Vergés
l´Autor
![Foto de perfil de Antonio Mora Vergés Foto de perfil de Antonio Mora Vergés](/imatges_autors/81299.jpg?rnd=208676099)
6933 Relats
1205 Comentaris
5548921 Lectures
Valoració de l'autor: 9.72
Biografia:
Antonio Mora Vergés, l'Argentera 1951, col·laborador del setmanari La Forja de Castellar del Vallès, Nova Tarrega, de Tàrrega , Diari de Sabadell, La Tosca de Moià, El Balcó de Montserrat de Vacarisses.Editor del blog :
coneixercatalunya.blogspot.com ,
col·laborador de les pàgines web www.guimera.info, i els diàris digitals de : www.moianes.net
http://www.naciodigital.cat/manresainfo/
http://www.naciodigital.cat/llusanes/
http://www.naciodigital.cat/elripolles/
http://www.baixllobregatdigital.cat/
e.mail mora.a@guimera.info
e.mail amora@moianes.net
email guimera.mora@gmail.com
Últims relats de l'autor
- IN MEMORIAM. JOAN BAPTISTA FRANCESC ANTONI ESCOFET PALAU. UN CADAQUESENC QUE S’ESTIMAVA EL LLOC ON VA NÈIXER.
- EL PARK GÜELL. DEL SOMNI AL MALSON.
- IN MEMORIAM. ESGLÉSIA DE SANTA MARTA A LA RIERA DE SANT JOAN. LA BARCELONA QUE EL TEMPS S’ENDUGUÉ.
- TENIU DADES DE L’AUTOR DE LA CAPELLA DEL FOSSAR DE MONTESQUIU ADVOCADA AL CRIST DE LA BONA MORT?. OSONA.
- CAPELLA DE SANT JAUME DEL CARCS /CARDS. SANT PERE DE RIBES. EL GARRAF
- L’ESGLÉSIA QUE RETRATAVA MOSSÈN EDUARD ROYO CRESPO A CUBELLS, ERA SANT BARTOMEU DE PUGIS?. LA NOGUERA.
- QUINA ADVOCAVIÓ TENIA LA CAPELLA DE LA CASA DE FRANCESC BURÉS REGORDOSA?. BARCELONA
- TENIU IMATGES DE LA IMATGE DE LA MAREDEDÉU DEL PRAT I DEL INTERIOR DE LA SEVA CAPELLA?. SANT JOAN DE LES ABADESSES. EL RIPOLLÈS
- QUINA ADVOCACIÓ TÉ O TENIA L’ERMITA DEL BALIS?. SANT VICENÇ DE MONTALT. EL MARESME
- LA CONFISCADA CASA DEL DR. RICARD MARTÍ MARTÍ A SANT ANDREU DE LLAVANERES.
- HISTÒRIES DEL PAIS ORIENTAL
- IN MEMORIAM. LA TORRE QUE RETRATAVA EL JOSEP SALVANY BLANCH, ERA LA TORRE MACIÀ? . EL CANET DE MAR QUE EL TEMPS S’ENDUGUÉ.
- SANTUARI DE NÚRIA. OBRA CABDAL DEL JOSEP DANÉS TORRAS. EL RIPOLLÈS
- IN MEMORIAM DE SANTA MADRONA A SANT GENIS DELS AGUDELLS. BARCELONA
- ROSES DE NADAL AL MAIG. POTSER SI QUE HI HA UN CANVI CLIMÀTIC, OI?.