Cercador
L'ascens...
Un relat de: EquinozioPer què estava tornant? No havia... Què em passava? Creia... Que... havia mort. Tenia una lleu sensació de mareig en el cap, l'estómac es removia sense raó aparent. Sentia que una petita sensació de vulnerabilitat, que no s'havia de què venia. A la meva esquena notava que tenia alguna cosa que mai havia portat i que és movia suaument. Notava que estava en algun lloc, però tenia els ulls tancats sense saber perquè. Notava com els cabells m'acaronaven la cara. Vaig fer un gran esforç durant uns breus segons per poder obrir els ulls. A poc, a poc, anava a conseguint obrir-los. Em semblava que mai els havia obert, les parpelles és volien tancar, però vaig continuar fent un gran esforç per poder continuant obrint-les. A mesura que les anava obrint vaig veure com els meus ulls captaven una gran quantitat de llum. Els vaig obrir. Tot el que veia era llum, els vaig tancar sense saber perquè.
Com que no sabia on era i amb els ulls no sabia on era vaig intentar, amb les mans, tocar el que tenia al costat. En aquell moment és quan vaig sentir que els peus em penjaven. Estava en algun lloc penjat però no sentia res que m'agafés.
El cap em feia cada vegada més voltes, sentia que em feia mal. Notava que s'anava omplint d'alguna cosa... però què era? Això no tenia sentit, res en aquell moment tenia sentit. Recordava una vida, però aquella vida no em semblava propera, viscuda. La confusió que tenia anava creixent cada vegada a més, fins a tal punt... Que vaig tornar intentar obrir els ulls.
Vaig tornar a veure llum, molta llum. Llavors vaig tenir ganes de tancar els ulls però lluitava contra aquell acte reflex, vaig arribar a tal punt que al final lluitava contra qui era. A poc a poc podia mantenir els ulls oberts sense tenir de forçar-me. Llavors, mentre lluitava contra els meus ulls, aquella llum, que no em deixava veure res, va començar a disminuir.
Estava en algun lloc, però estava a l'aire com si flotés i anava pujant suaument. Mentre la llum anava desapareixent anava veient siluetes que s'anaven movent soles. Vaig poder distingir que tenia el sol a sobre meu, a sota tenia una carretera. Allà sota tenia persones, però... semblava un accident. El cotxe accidentat era vermell com el meu. I estava tot aixafat. Al costat hi havia molta gent bombers, policies, i altres persones mirant. Entre tota aquella gent hi havia una senyora que estava estirada al terra, tenia una cama ferida i plorava. Aquella senyora plorava, però no semblava que plorés pel mal que li feia la cama sinó semblava que plorés perquè havia perdut part de l'ànima.
Aquella senyora tenia el cabell ros com l'or, els ulls blaus com el mar i d'ells sortien llàgrimes. La senyora anava mirant dintre del cotxe. Però que mirava? Un dels bombers va treure una nena de dintre el cotxe. Aquella nena era... la meva filla. Des d'on era vaig poder veure com el seu cor bategava. Es movia molt violentament. Llavors vaig tenir la terrible premonició de qui estava en el seient del conductor.
Sense que jo volgués vaig començar a ascendir cap al cel, mentre pujava vaig deixar caure l'anell de matrimoni. Va caure davant de la meva dóna. Ella va mirar al cel però jo ja no hi era.
Comentaris
-
mol bo[Ofensiu]La flama de l'oest | 14-06-2005 | Valoració: 10
Tal i com ho descrius, les paraules, tot, ....és impresionant. Aconseguiexes que em faci preguntes, com , i ara que amb la dona , i la filla? Et deixen veure minuts de vida, i desapareixes fugaçment, i tenques els ulls....n'anomenen mort....
Petons i abraçades -
anava errada[Ofensiu]Conxa Forteza | 14-06-2005
quan he vist el titol em pensava que anava de gent que pujen dins la feina i tot això, després dues sorpreses una que mai t'havia llegit en prosa crec, i l'altre el tema. Jo quasi mai tenc l'atreviment d'opinar sobre com està escrit un relat, però amb tu company de patates braves ja hi ha confiança. Trob que l'idea és molt bona i en general està ben escrit, però l'hauries de polir més, per exemple al principi no sé quantes vegades repeteixes la mateixa paraula, després queda una mica embolicat lo que el senyor aquests veu, al final queda aclarit amb aquests cop d'efecte de l'anell que és genial ... crec que mai he fet un comentari tan llarg ..
Una aferrada i ha fer més prosa ...
Conxa -
L'ascens...[Ofensiu]Llibre | 14-06-2005
Ja feia dies que tenia aquest relat imprès en paper i el duia dins la bossa, amunt i avall tot passejant amb mi (això ho faig amb diversos relats, i així tinc lectura assegurada quan em fan esperar... on sigui). I ja feia dies que l'havia llegit, però no trobava el moment de fer-te algun breu comentari.
En primer lloc dir-te que amb el títol m'has enredat una miqueta. O com diu una relataire amiga meva: una mica, miqueta, micona. Per què? No sé, noi! En llegir això de ascens he pensat en un escenari empresarial, i amb les ànsies de pujar de nivell laboral-administratiu.
Però és clar: a les primeres línies ja m'he adonat de l'error. Del meu error.
Està bé el sistema que has emprat per parlar d'aquest moment. Un instant tan abastament treballat per diversos gèneres, i fins i tot m'atreviria a dir per diversos estils artístics: la separació de l'ànima del cos en el moment de la mort.
La primera part descriu la sensació estranya de saber-se en una situació diferent a l'habitual (remarcaria aquí la repetició innecessària de la paraula notava, que es podria canviar per algun altre mot sinònim). I després vas elaborant una descripció de la resta de l'escenari on es troba el narrador, fins que per fi és conscient del que passa: percep que ell és el cos d'allà baix, i que està pujant en un ascens cap al cel.
Només et remarcaria un detallet que no m'ha fet el pes (si m'ho permets). Quan el prota mira cap abaix i veu la seva dona, des del primer moment l'anomena senyora.
Diu: Entre tota aquella gent hi havia una senyora que estava estirada al terra, tenia una cama ferida i plorava.
I ens va afegint altres accions d'aquesta senyora, sempre sota aquest tractament.
I només al darrer instant, quan al prota se li cau l'anell de matrimoni, tenim la resposta: Va caure davant de la meva dóna.
Buf! No sé. Això no em quadra.
A veure si m'explico. El prota en cap moment ha perdut la memòria, ni el coneixement de les persones que volten per allà baix. El que ha perdut és la noció del propi cos. Però si ell mira cap avall i veu una dona que és la seva dona, en cap moment me la pot descriure com una senyora.
No sé si m'explico.
Sigui com sigui, entenc que la teva intencionalitat era mantenir la sorpresa, la incògnita de la situació que està vivint el protagonista, en secret fins al darrer moment del relat.
Però considero que aquest tractament no és adequat.
Ara que... quin yuyu, no?, quan a la dona li cau l'anell al davant!!! (he, he...)
Fins la propera!
LLIBRE -
mulla els ulls[Ofensiu]Egundoko | 14-11-2004 | Valoració: 10
boníssima manera de transmetre sentiments... potser una descripció del que hi ha després de la mort? Genial Equinozio.
-
trist [Ofensiu]George Brown | 14-11-2004 | Valoració: 10
trist, molt trist... m'ha agradat molt la teva forma d'explicar-ho, m'ha fet sentir part de la historia, m'he emocionat. Tens un estil molt impressionable (com a mínim a mi em toca la fibra).
Valoració mitja: 10
l´Autor
![Foto de perfil de Equinozio Foto de perfil de Equinozio](/imatges_autors/31333.jpg?rnd=721002686)
177 Relats
536 Comentaris
272693 Lectures
Valoració de l'autor: 9.57
Biografia:
i ara puc, al teu costat,tornar a aprendre poesia,
ja estic preparat,
si et plau,
besa'm.
Camí de Polònia
'perqualsevolcosa'
equinozio arroba gmail punt com
Homenatge a un poeta (Brumari)
#flickr_badge_source_txt {padding:0; font: 11px Arial, Helvetica, Sans serif; color:#000000;}
#flickr_badge_icon {display:block !important; margin:0 !important; border: 1px solid rgb(0, 0, 0) !important;}
#flickr_icon_td {padding:0 5px 0 0 !important;}
.flickr_badge_image {text-align:center !important;}
.flickr_badge_image img {border: 1px solid black !important;}
#flickr_badge_uber_wrapper {width:150px;}
#flickr_www {display:block; text-align:center; padding:0 10px 0 10px !important; font: 11px Arial, Helvetica, Sans serif !important; color:#3993ff !important;}
#flickr_badge_uber_wrapper a:hover,
#flickr_badge_uber_wrapper a:link,
#flickr_badge_uber_wrapper a:active,
#flickr_badge_uber_wrapper a:visited {text-decoration:none !important; background:inherit !important;color:#3333CC;}
#flickr_badge_wrapper {background-color:#FFFFFF;border: solid 1px #FFFFFF}
#flickr_badge_source {padding:0 !important; font: 11px Arial, Helvetica, Sans serif !important; color:#000000 !important;}
www.flickr.com
![Equinozio's photos](http://static.flickr.com/11/buddyicons/14433947@N00.jpg?1117486639)
More of Equinozio's photos
Em dic:
Enric Bisbe Gil