Cercador
La sanefa
Un relat de: Miquel Bohigas CostabellaAhir vaig tornar aviat de la feina. A última hora es va suspendre la reunió de la tarda i ho vaig aprofitar per anar a dinar a casa.
Com que la meva dona no comptava que hi anés, ens vam haver de repartir el menjar. A mi ja em va estar bé. No sóc gaire de vida, jo.
Havent dinat, encara vaig poder acabar de pintar una sanefa a l'habitació de les nenes, que havia començat la setmana passada. La sanefa representava una família d'oques que es passejaven cofoies a tocar del sostre.
A les cinc de la tarda vaig anar a recollir les nens a l'escola. Feia temps que no ho podia fer i volia veure la seva cara quan veiessin la sanefa acabada.
Quan vam arribar la meva dona estava endreçant l'habitació. Malgrat que està farta de repetir que si no són capaces de recollir les seves joguines, un dia les llençarà a les escombraries, al final sempre és ella qui desa les coses al seu lloc.
A les nenes els va encantar la sanefa. Això és el què em va semblar a mí, quan em van saltar a sobre i em van cobrir de petons.
Després de berenar, la gran va anar a fer els deures a cas d'una seva amiga, que viu a prop de casa.
Amb la petita ens vam dedicar a rellegir els seus contes preferits: el dels dos germans que reben la visita d'un ós, aquell dels animals que s'escapen del parc, ...
No ens en vam adonar i ja era hora de sopar. Havent sopat, les nenes van anar a dormir. Els feia il·lusió estrenar la sanefa de les oques.
La meva dona i jo ens vam quedar una estona més llegint. Ella, que era infermera, estava estudiant un manual sobre com tractar els ferits per la metralla. Jo vaig donar un cop d'ull al diari que m'havia endut de la feina i que fins llavors no havia pogut fullejar.
Cap a dos quart d'onze vam anar al llit.
Això era ahir. Ara m'acabo de despertat en un altre llit, en un hospital de Bagdad. Em diuen que he estat de sort jo, perquè encara sóc viu. La meva dóna i les meves filles però, són mortes. La nit passada una bomba va esclatar al costat de casa i ens va arruïnar la vida.
Comentaris
-
...[Ofensiu]mar - montse assens | 01-12-2004 | Valoració: 10
aquest relat és la trista realitat de milers de persones...
i sembla mentida que siguem incapaços de pensar que nosaltres podríem ser els protagonistes.
Tan de bo aquest relat serveixi per fer obrir els ulls a molta gent
felicitats pels teus relats -
Sorprenent[Ofensiu]Queca | 28-06-2004
Hola Miquel!!
M'ha agradat molt el teu relat, le trobat sorprenent, i el final... uf!! Simplement genial. M'has posat els pels de punta!!
Moltes felicitats i que la nostra veu soni sempre en senyal de protesta i de defensa dels drets humans!!
ENHORABONA!! -
Això em sona[Ofensiu]Tiamat | 21-06-2004
No sé exactament per quin motiu, em sento molt identificada amb alguns paràgrafs.
La sanefa d'ànecs (un du barret, l'altre un llaç vermell, el tercer una armilla verda, i l'últim va nu)
El conte de l'ós i els dos germans (podria ser que fos escrit en esperanto?)
La filla gran
...
Felicitats papa.
(sí, ens heu descobert, tres generacions de Bohigas ronden per aquesta web, avi, pare i filla, suposo que no fem cap nosa...) -
QUIN FINAL!!![Ofensiu]Marc Freixas | 21-06-2004
M'has deixat de pedra amb aquest final tan terrible!!
Has aconseguit que se'm posés la pell de gallina, de por que m'ha vingut al acabar-ho de llegir. ABSOLUTAMENT REALISTA!!
( això és el què jo penso )
Aquesta vegada no tinc prou paraules per expressar tot el què he sentit, mentre llegia,
i és que m'ha tocat al cor i l'ha deixat més ferit del què ja està.
Quina senzillesa alhora d'escriure aquesta tremenda situació de terror!!
I és que és molt bo, miquel.
M'HAS DEIXAT BEN BOCABADAT,
I ET FELICITO.
NOTA :
La teva manera de dir i escriure sobre del paper tot allò que vols expressar a la gent,
és al·lucinant;
has fet com si em trobés en allà!!
( pobre gent, no mereixen aquest tipus de patiment tan terrible; em solidaritzo amb tots ells ).
l´Autor
![Foto de perfil de Miquel Bohigas Costabella Foto de perfil de Miquel Bohigas Costabella](/imatges_autors/9058.jpg?rnd=284182277)
94 Relats
341 Comentaris
196805 Lectures
Valoració de l'autor: 9.34
Biografia:
Sóc qui sóc i quan vull, faig el què puc i el què no vull, no ho faig, si puc. A mitjans del 2004, quan vaig descobrir RC, em vaig posar a escriure i, durant uns anys, hi vaig ser força habitual. Després em vaig ficar al món de la fotografia i, darrerament al del teatre, on participo amb el grup IncreiXendo.També penjo fotos a flickr.
Per si t'interessa, visc a la Vall de Llémena.
Els meus Relataires:
Envia'm un e-mail, si et sembla