Cercador
La mort dels fills
Un relat de: Josep Bonnín SeguraEl passat dimarts dia 2 vaig acudir a donar el condol per la tràgica mort d'aquell jove de dinou anys Tyler Engle amb un accident de moto. Els pares i la família es trobava destorçada i jo que conec i sóc amic de les persones que la formen, em vaig corprendre i acte seguit de sortir de l'església em varen venir una sèrie de reflexions.
En primer lloc, que morin els fills abans que els pares, sembla que es romp un ordre natural, malgrat succeix moltes vegades.
Sobre tot, i com he conegut per desgràcia diverses morts tràgiques aquest estiu i no feia tanta estona un altre persona també va morir en un accident de moto, he intentat posar-me dins la pell dels seus pares, malgrat sé que és pràcticament impossible. Des d'aquí torn donar-los el condol de cor a ells i a tots els pares que han hagut de patir una desgràcia com aquesta, malgrat no sé si en aquests instants tant durs pot servir de qualcuna cosa les paraules i els sentiments expressats , per mitigar el dolor.
Pensava amb l'absència. Pensava que després del funeral tornarien a casa i el seu fill no és que no tornaria aquell vespre, és que no ho faria pus mai més. Aquestes paraules darreres i després sabre que la vida continuarà i que s'hauran de fer coses semblants a les que es feien abans, malgrat semblin fútils i sense sentit, em va dur a sentir una tristor molt profunda.
Jo ho vaig viure de molt jove amb un germanet meu que morí als tres anys i sé que ma mare no va recuperar l'alegria pus mai. Va continuar vivint, perquè era una autèntica lluitadora i el meu germà i jo encara érem petits i necessitàvem d'ella i aquesta lluita - de seguir vivint i quan interiorment no ho desitjava, però ho feia, la portà a morir passat els 60 anys d'un càncer de mama i posteriorment de pulmó, no va ser capaç de treure tot el dolor que portava dins d'ella.
- Per què a mi? - Per què aquest Déu ho ha consentit?. La primera etapa, normal, lògica i molt humana és la de rebel·lió, de recriminació i al mateix temps de no comprensió del que ha ocorregut. Inclusiu fins arribar al punt de negar-ho o voler creure que no ha passat per intentar mitigar el dolor de l'ànima.
Els sentiments que existeixen en primer moment son difusos. Encara no s'ha pres realitat del fet. Encara sembla impossible el que ha ocorregut i es troben dins d'una nebulosa contradictòria. Fins que no prenen realitat de la magnitud de la tragèdia no es conformen els següents sentiments que formaran la primera part del dol: Ràbia, frustració, impotència i desespero; en segons quins casos poden anar acompanyats de culpabilitat (malgrat l'acció que feren que els fa sentir culpables, no hagués canviat per res la situació - el que és, és i això és una veritat inexorable- , però ells n'estan convençuts de què si).
Aquesta tragèdia dins de la relació de parella: Pare- Mare pot provocar dues situacions. La primera és que ambdós es donin força mútuament per a viure aquests instants tan dolorosos o que cada un els visqui d'una manera diferent. En el primer cas els uneix per sempre i en el segon cas, moltes vegades ocorre la separació dels mateixos al cap d'un temps. La tragèdia i la manera de viure-la els ha convertit amb estranys.
En quan els germans passen pel mateix procés i el sentiment de culpabilitat també és moltes vegades un dels que apareixen amb més força.
En el moment de la presa de realitat és quan s'hauria de demanar suport d'algun professional que els ajudés a aprendre a viure amb aquest dolor. El fet no es podrà esborrar mai, però hauran d'aprendre a viure amb ell, de lo contrari la seva vida es pot tornar un autèntic infern que no els portarà cap a enlloc.
El dolor no és mesurable. Cada ésser humà el viu d'una manera distinta i ningú es pot ficar dins la pell d'altri per saber el que realment està experimentant. Tan sols, i per experiències semblants es pot fer una aproximació al que sent l'altre persona. Així i tot quan el que fa mal i està patint és l'ànima, encara és més difícil.
El dolor, com qualsevol altre sentiment, és energia i si queda dins nostre i no som capaços de canalitzar-lo cap a l'exterior, ens perjudicarà física, mental i emocionalment, convertint-se en una llosa que portarem a sobre tota la vida, fins que el traguem a defora, ja sigui plorant, cridant, flastomant si cal o de la manera que sigui.
Aquest article. no sé exactament si l'estic fent com a escriptor o com a una persona que per la seva feina ha pogut ajudar a persones a superar aquests mals tràngols quan m'han demanat el meu suport. He pogut veure com persones a les que he ajudat en aquestes situacions se n'han sortit, hem fet junts molta feina , s'ha de dir que es necessita una implicació molt forta i el treball és dur. Malgrat tot, després veure que aquestes persones han estat capaços d'encarar la vida - ja he dit que el fet no s'oblida mai però s'aprèn a viure amb ell- ha estat una de les majors alegries que jo he pogut viure.
I malgrat tot el que he expressat, m'agradaria acabar l'article amb un missatge d'esperança, i afirmar que existeixen excel·lents professionals amb una gran humanitat que els hi poden donar un suport per no fer front tots sols aquest drama, tantes vegades incomprensible i adonar-se'n que la VIDA continua i que ens tornarà a portar instants de felicitat.
Josep Bonnín
Comentaris
-
Josep[Ofensiu]gypsy | 26-10-2007 | Valoració: 10
quanta sensibilitat, saviesa i acceptació de les realitats dures aboques en aquest article. Hi ha molta profunditat, tot és molt pensat, molt pouat en el conscient i en l'inconscient.
Acceptar la vida tal com és, és un repte difícil però no impossible com tu mateix deixes entreveure obrint la porta de l'esperança.
Molts petons!
T'enyoro, company. -
Com a escriptor[Ofensiu]Vicenç Ambrós i Besa | 14-10-2007 | Valoració: 10
i com a persona, com a gran persona, escrius aquest article. Gràcies per la reflexió, més enllà de la mera exposició dels fets i fins i tot més enllà de la literatura (la literatura no té perquè ser sempre reflexiva, però s'agraeix quan aconsegueix crear aquest efecte en els lectors i lectores. No cal dir-ho: la mort dels fills ho aconsegueix). Una alteració de l'ordre natural de les coses, el fet que morin els fills abans que els pares, certament. Per desgràcia, n'hi ha tantes, d'alteracions d'aquest tipus...
Gràcies també, i molt especialment, pel vitalisme i la nota d'esperança que hi ha al final. En alguna cosa hem de poder reconfortar-nos davant d'aquestes situacions. En alguna cosa... i en algú, per descomptat.
No m'allargo més. Només volia dir-te que t'he enviat unes quantes vegades correus electrònics, des de l'adreça de yahoo i des de la de hotmail (vicens_ambros@hotmail.com), però com que no he rebut cap resposta ni m'han estat retornats, i sobretot des que la Sílvia em va comentar que no els havies rebut, ho he reintentat també, pel que sembla, infructuosament. Pots mirar si han anat a la carpeta d'spam, o realment no t'han arribat? Ho dic més que res per l'adreça postal de casa meva. Ens les intercanviem i ens enviem així els llibres, si et sembla. Digues-me si t'han arribat o no els correus, si us plau!
Salutacions a la Vall de Sòller (que vaig conèixer fa molt poquet, l'abril passat, i en vaig tornar amb uns records precisos perfumats de taronger!
Una abraçada, mestre!
V.
l´Autor
![Foto de perfil de Josep Bonnín Segura Foto de perfil de Josep Bonnín Segura](/imatges_autors/7491.jpg?rnd=198562765)
407 Relats
921 Comentaris
546634 Lectures
Valoració de l'autor: 9.74
Biografia:
Vaig néixer a Ciutat de Mallorca l'onze d'agost del 1952.He escrit des del catorze anys.
Sóc un aprenent de poeta.
Col.labor a les revistes: "Furn-All-Lugg" i a "Espais...de res a poc", on s'ha publicat per fases el meu recull: "Cançó de l'home de les mans arrugades i altres poemes de llum" i just ara s'està publicant per fases el meu recull "Esbart de boires"
M'han publicat (abril 2007) el meu primer recull de poemes amb el nom de "Cadències quotidianes" Edit.Can Sifre-Col·lecció L'Argentera
Maig 2009 editorial Can Sifre-col·lecció L'Argentera-prosa, m'ha publicat el llibre de relats breus: "Sota la meva mirada"
He participat en dos llibres conjunts: "10x10 microrelats" Edicions de la Quadriga S.L. i a "Erotisme som tu i jo" editat conjuntament relatsencatala.cat/emboscall.
Febrer de 2008- es muntà una performance amb la seva professora de flauta travessera Ana Belen Sánchez , titulat "La flauta i la poesia", on es conjuntaren poemes , prosa poètica i música. Es feu a l'església de l'Hospital de Sóller.
r El projecte del llibre-homenatge a Miquel Martí i Pol està maquetat, tan sols pendent de correcció i impremta. Gràcies al 25 poetes i poetesses que han enviat els seus poemes. l'editor és en Toni Cardona, Editorial Can Sifre. El seu títol serà: "Flaires d'enyor". En memòria de Miquel Martí i Pol, un poeta del poble"
Novembre de 2010 he participat en el llibre "Garbuix de contes" editat per l'Associació de Relataires en Català i l'editorial Meteora; amb el conte: "Glasonia, Història d'una volva de neu" i molt orgullós d'haver pogut compartir el llibre amb diversos autors i autores als que tinc molta estimació.
Octubre 2011 Col.laboració en el llibre de diversos autors de poesia social i de denuncia "Tensant el Vers" publicat per Meteora amb la col.laboració de l'Associació de relataires en català. El meu poema és "El prodigi del poeta"
He participat en el projecte del meu amic-poeta Marc Freixas, el seu recull de poemes s'ha publicat amb el títol "El llarg camí d'escriure" .He tengut l'honor d'escriure l'epíleg i l'amic comú Vicenç Ambrós el pròleg. Des d'aquí vull felicitar a Marc, perquè ha aconseguit acomplir el seu/ un poc meu també/ somni.
Octubre 2012 particip al llibre conjunt "Llibertat" Associació de relataires en català, editat per Meteora, amb el poemes "Esclau silenci" i "Cadenes"
Desembre 2012 al recull de contes "Les estrelles" amb el conte "Starkia i la desaparició de les estrelles"
Estim la paraula, i escric perquè el món recuperi la sensibilitat perduda, retorni a la fantasia , i visqui d'una manera més lúdica la vida.Ja hi ha prou crueltat repartida.
Sóc terapeuta energètic. I treballo l'aromateràpia i el massatge. També la gemoteràpia i flors de Bach. Havent incorporat una teràpia energètica: Sanació reconnectiva
Fa 3 anys he fet la mestria de Reiki, mètode USUI.
M'encanta quasi tota la música , toc la flauta travessera.Admir a Miquel Martí i Pol
M'encanta el seu vers "Tot és possible, tot està per fer"
"És injust que el qui porta l'eterna cançó ho faci en veu baixa" diu un vers meu.
![Photobucket - Video and Image Hosting](http://i94.photobucket.com/albums/l112/osomimo/osomimo/Ala1.jpg)
Salvem de l'esfalt l'origen del Vol¡
Si voleu contactar amb mi, el meu e-mail: jkeops@hotmail.com
El meu bloc: Poemes de'n Josep
El meu darrer bloc creat: "Jo et portaré la llum"
Jo et portaré la llum
![R en Cadena]( http://i101.photobucket.com/albums/m67/EmmaThessaM/jojaenformopart-focnegre.jpg )
"Helena em va encadenar i jo he passat la cadena a Camps de tristor i a Itaca"
(descobreix què és "R en Cadena")
AQUEST RELATAIRE
AGRAEIX COMENTARIS SINCERS, CRÍTICS I CONSTRUCTIUS. TOTES LES OBSERVACIONS SERAN BENVINGUDES, SÓC AQUÍ PER APRENDRE I MILLORAR! GRÀCIES!
Últims relats de l'autor
- Benediccions frustrades
- Declaració
- Per meditar...
- Moltes felicitats
- VINT ANYS DEL VIATGE AL CEL POÈTIC
- Viatge a Ítaca
- Presentació de la novel·la d'en Toni Arencón.
- 8 de març- Dia internacional de la dona
- Velleta a Sant Joan
- No renuncio a res
- Als éssers anònims meravellosos
- Carta als Reis d’Orient
- Reset
- Paraules
- Regalims de tendresa