Cercador
La clau tancada al puny de la mà.
Un relat de: onatgeLa clau tancada al puny de la mà,
i truco a la porta amb la mà tancada,
el puny alçat, però ja ningú no escolta,
ningú no obre la porta. Tot són orelles sordes.
Les conveniències sempre dormint amb coixí o sense.
Les campanes només per anunciar enterraments
o parrafades d'enaltiment entre la gent.
Una creu empolsegada amb els claus a terra...
Amb l'aixada ja no podem sembrar els camps
perquè no hi ha camp, només creix l'especulació.
Els diners han matat tots els valors.
A les esquerres els tiba la màniga
i a les dretes els pesa la mala llet.
El poble es distreu amb el marketing del gran poder.
Els ideals s'han fet fum al foc del compte corrent.
De la lluita no en queda res, com si tot anés bé.
Els poders bancaris en tenen atrapats
amb comptes i números arbitraris...
Ens enganxen la llufa del negoci
així que naixem, i quan morim
encara negocien amb l'últim negoci.
Els que cremaven sants
i ara vesteixen de sants...
Els que combregaven pa i ara neguen el pa...
Els que inflen somriures com qui infla un globus.
Vestits amb barret i bastó a la mà.
Els venedors de temps amb un rellotge al braç.
Els que arrastraven cadenes a la processó
i ara les han lligat al coll dels humils treballadors...
Si convé es canvia el sant, la santa, i tot sense rancor,
es requalifiquen els terrenys del patró major.
Es fan donacions anònimes a fundacions
sense cap afany de lucre, i quan pronunciïn
el teu nom ho faran amb tot l'honor.
Posaran el teu nom a algun cèntric carrer.
I quan hagis mort tindràs més virtuts i qualitats
que no pas quan eres viu. Són coses que passen
S'han suprimit i abandonat les mantellines
ja que no deixaven veure les arracades d'or...
Continuem vivint i somriem perquè tot va bé...
Els matrimonis que continuen casats
no saben si per miracle o per fe...
Ara sembla que tot sigui a tant el quilo i a pes,,
tot es pot comprar i vendre i el que
avui és calent demà pot ser fred.
Ara sento que plou, però mai no es renta prou bé el carrer.
Sembla que si no fas servir algun adjectiu rebuscat,
amb accent de superioritat, és com si no sabessis parlar bé.
Els que abans anaven a peu, ara van a coll-i-be,
i dels que abans tenien cotxe i xofer, ja no en queda res...
Potser n'hi ha que miren massa al cel
i massa poc per sota dels seus peus.
Ens hem fet sords al silenci.
No sabem escoltar ni tenim temps per escoltar.
Ens hem -i ens han- divorciat de la natura,
tampoc no tenim dret a l'atur, a l'atur
d'aturar-nos, saber qui som, on volem anar,
besar l'aire, estimar la terra, i viure amb el nostre respirar.
Potser encara no és massa tard, abaixem la mà,
obriu-la, hi teniu la clau per retrobar la vida que heu abandonat...
onatge
l´Autor
![Foto de perfil de onatge Foto de perfil de onatge](/imatges_autors/484750.jpg?rnd=1291065986)
462 Relats
846 Comentaris
403004 Lectures
Valoració de l'autor: 9.83
Biografia:
Sóc nascut mortal amb data de caducitat, però mentre tant navego a rem per la vida i estimo i sóc feliç, no ho digueu a ningú em prendrien per boig...Escriure és com respirar, aigua per la set, és el far que sempre em duu a la meva platja...
Abans el meu cos no sigui un eco de foc i cendra... VISC.
No ajornis el viure. Viu i estima en grandesa i en profunditat. Estimar no té sinònim.
(la data de publicació dels poemes no es correspont amb la que foren escrits)
GRÀCIES PELS VOSTRES COMENTARIS. EL GUST ÉS MEU I LA PACIÈNCIA ÉS VOSTRA.
Per al que convingui, no mossego.
onatge@gmail.com
onatges.blogspot.com