Cercador
El Trencanous de Txaikovski
Un relat de: NefertitisEnsopegues, caus, tornes aixecar-te i així una i mil vegades. Perquè rendir-te ara? Potser creus que ja no pots més i que abandones? Realment val la pena? No t’equivoquis! Mentre tu t’enfonses, mentre deixies anar llàgrimes de dolor, mentre busques perquès sense resposta, mentre et dónes cops de cap contra aquest mur impenetrable... Mentre deixies que la tristesa i aquest sentiment de culpa et dominin, mentre et fereixes; mors a poc a poc i la vida segueix. Ell, a la llunyania, somriu.
Perds la il•lusió i de nou caus. Les ferides s’infecten i cremen com el foc roent. Aquesta vegada sí, abandones, ja res té sentit.
La melodia encomanadissa del Trencanous de Txaikovski et retorna a la realitat. T’acabes de despertar, però un cansament estrany regalima per tot el teu cos al mateix temps que una llàgrima cau davall la teva galta. Fixes la mirada a la finestra. Encara és fosc, fa fred i el dia no promet gaire més que cumulonimbus pintats amb els matisos de gris de la teva paleta de colors.
Podries deixar-te vèncer... Però no pots. La vida t’espera darrere les parets del teu pis. Vesteix-te i vés a trobar-la! Potser no l’oblidaràs mai, potser serà una ferida que de tant obrir-se i tornar-la a cosir ha deixat marca a la teva pell, en el teu cor. Malgrat tot, has après a valorar aquelles petites grans coses de la vida, quelcom que d’altres mai descobriran, però tu sempre has estat distinta, no ho dubtis. Somrius, ara sí, tu.
Perds la il•lusió i de nou caus. Les ferides s’infecten i cremen com el foc roent. Aquesta vegada sí, abandones, ja res té sentit.
La melodia encomanadissa del Trencanous de Txaikovski et retorna a la realitat. T’acabes de despertar, però un cansament estrany regalima per tot el teu cos al mateix temps que una llàgrima cau davall la teva galta. Fixes la mirada a la finestra. Encara és fosc, fa fred i el dia no promet gaire més que cumulonimbus pintats amb els matisos de gris de la teva paleta de colors.
Podries deixar-te vèncer... Però no pots. La vida t’espera darrere les parets del teu pis. Vesteix-te i vés a trobar-la! Potser no l’oblidaràs mai, potser serà una ferida que de tant obrir-se i tornar-la a cosir ha deixat marca a la teva pell, en el teu cor. Malgrat tot, has après a valorar aquelles petites grans coses de la vida, quelcom que d’altres mai descobriran, però tu sempre has estat distinta, no ho dubtis. Somrius, ara sí, tu.
Comentaris
-
No et deixis dominar...[Ofensiu]nadàlia | 27-06-2011 | Valoració: 10
Excusa'm pel títol, no estic massa inspirat. M'ha arribat aquest no deixar-se dominar per la tristesa i el sentiment de culpa...mentre la vida segueix...És així, és així, com foragitar aquest sentiment de culpa i aquesta tristesa endèmica? Potser si has après a valorar les coses petites, a veure-hi, a mirar, a transformar...en conec algun que fa anys que ho intenta, potser només escrivint, s'accepten receptes...potser cal també baixar el llindar d'exigència i deixar-se acaronar per la dansa de la vida....si em vols llegir així ens coneixerem millor...una abraçada
-
molta força desprèn[Ofensiu]joandemataro | 17-12-2010 | Valoració: 10
aquest relat i molt dónes per reflexionar
gràcies, et felicito
una abraçada de mataró
joan
l´Autor
![Foto de perfil de Nefertitis Foto de perfil de Nefertitis](/imatges_autors/531772.jpg?rnd=1403342886)
105 Relats
126 Comentaris
87771 Lectures
Valoració de l'autor: 9.84
Biografia:
Nascuda en un vell paratge de muntanyes he buscat afligida un món on cercar la calma, la llibertat... Però en el fons, sempre he estat una persona híbrida, distinta a tot i a tothom. I davant d'aquesta nostàlgia, únicament he vessat llàgrimes amargues i m'he autoavdicat una condemna per ésser invisible davant d'un món perfecte, per la meva manera de concebre aquest. Però he perdut milers de trens, he viatjat al més enllà; però algú m'ha donat una embranzida... No sé qui sóc, on vaig... Únicament escric, perquè és en la poesia, en cada mot on puc ser tot allò que sempre he anhelat. L'únic port que aporta calma al meu cor.Últims relats de l'autor
- Et recordo
- Nit de Sant Joan. Cercant la màgia?
- Fractures
- Reflexió política psicològica
- 17 de juliol. Què ens està passant?
- Aturar-se per fer de nou un camí
- Una amistat, una muntanya russa?
- La crua i pura realitat
- Nits de festa, nits d'alcohol
- És un refugi
- Batalles perdudes. Aires de superioritat
- Quan sents que no gaudeixes de l'estiu
- Cansada, desenganyada de...
- 4 de setembre....
- A la seva cala estant