Cercador
EL MOLI MAJOR DE CARME. TRESORS DE L’ANOIA
Un relat de: Antonio Mora VergésEns esperaven a la Carmen Toledo, al Feliu Añaños, al Josep Uriz, al Tomàs Irigaray , i a l’Antonio Mora , a les 8,00 a l’entrada de Carme, la Irene Tironi i la seva filla Sonia Ortiz Tironi, anàvem amb uns minuts de retard com a conseqüència de la intensa boira que cobria el llit de l’Anoia, i de la riera que hi desguassa i que ens calia remuntar.
El termòmetre del vehicle marcava els 0,00 graus quan ens saludàvem, i decidíem com a primera acció del mati, prendre alguna cosa calenta; seguíem a la Sonia fins al Racó de Carme, on malgrat l’hora matinal ens atenien meravellosament. El pastís que portava la nostra sherpa únicament podem qualificar-lo d’excepcional. Desprès del petit refrigeri , fèiem un tomb pels voltants de la casa, on pasturen cavalls i altres besties.
En la tornada ens aturàvem al Moli Major, l’edifici avui clarament abandonat conserva encara l'estructura típica dels molins paperers del segle XVIII, amb algunes construccions adossades amb posterioritat.
![](http://2.bp.blogspot.com/-UVofzVpV5Og/TVfD4-P1quI/AAAAAAAANDk/lqObOcH1f6E/s320/AA%2BVISTA%2BMOLI.jpg)
La visió pròxima de la casa ens confirma en les nostres negatives premonicions ; per arreu brutícia i destrucció que a nivell de sotateulada anuncia la definitiva ruïna de l’edifici;
![](http://3.bp.blogspot.com/-hxWlROYb5Sw/TVfEPSoM13I/AAAAAAAAND0/EkqhKH-b9_Q/s320/AA%2BTEULADA%2BENSORRADA.jpg)
![](http://2.bp.blogspot.com/-IVibAH7XqDc/TVfEPDp0bYI/AAAAAAAANDs/VW_UCPvelHk/s320/AA%2BPREMSA.jpg)
les imatges actuals contrasten dolorosament amb els records d’infantessa que en relació a la casa podreu llegir en aquest enllaç : http://casadelvall.blogspot.com/2009/07/la-comarca-de-lanoia-entre-les-serres.html El Molí Major, era del meu tiet i tenia un menjador senyorial amb una gran taula molt llarga, on ara hi cabrien dos pisos de 30 m2, a l'entrada àmplia i espaiosa hi havia lloses de pedra immenses desgastades i molt polides pel pas del molt temps . A dalt el seguit de finestrals on antigament s'assecava el paper, i per mi el més important: un gran safareig on antigament devien rentar les minyones de la casa i ara el fèiem servir per banyar-nos. Era ple de verdet i l'aigua era gelada -constantment s'anava renovant doncs no deixava d'entrar-ne en cap moment- era netíssima i a vegades compartíem l'espai amb caps grossos entre rialles i crits. És del S.XVIII ja fa anys està tancat i no hi viu ningú.![](http://3.bp.blogspot.com/-ZqABe5tVLiI/TVfEbq6jPDI/AAAAAAAAND8/kLuKIvsbvWc/s320/AA%2BPONT%2BDE%2BLA%2BRIERA.jpg)
El sol començava a trencar la boira, quan sortíem del Moli, rere nostre, només Déu sap fins quan, el petit pont que creuava la riera, i l’edifici – encara majestuós – reben amb joia els primers rajos de l’astre rei. Quan creuàvem Carme – la nostra sherpa ens ha preparat un mati farcit d’interessants recons – es suscita la qüestió de l’origen d’aquest peculiar topònim; val a dir que no hi ha respecte de la seva etimologia gaire consens; recollim alguna de les hipòtesis : de l’àrab vulgar (al-)qàsma ‘ la peça de terra’; de l’àrb karm, vinya; del grec Karma ’abisme’, o de carmí ‘vermell’ aplicat a la terra. Els molins aquí, com les esglésies, castells, paisatges singulars ,... en altres llocs, constitueixen un atractiu , de vegades , l’únic atractiu, d’aquestes terres interiors, que qualifiquem amorosament com ‘ el forat negre’. Potser algun dia serem un país lliure i sobirà, però mentrestant tots plegats – també els nostres pares i mares de la pàtria, els autòctons i els d’importació - hauríem de començar a corregir l’abandó i la incúria que pateix el nostre patrimoni històric. © Antonio Mora Vergés
El termòmetre del vehicle marcava els 0,00 graus quan ens saludàvem, i decidíem com a primera acció del mati, prendre alguna cosa calenta; seguíem a la Sonia fins al Racó de Carme, on malgrat l’hora matinal ens atenien meravellosament. El pastís que portava la nostra sherpa únicament podem qualificar-lo d’excepcional. Desprès del petit refrigeri , fèiem un tomb pels voltants de la casa, on pasturen cavalls i altres besties.
En la tornada ens aturàvem al Moli Major, l’edifici avui clarament abandonat conserva encara l'estructura típica dels molins paperers del segle XVIII, amb algunes construccions adossades amb posterioritat.
![](http://2.bp.blogspot.com/-UVofzVpV5Og/TVfD4-P1quI/AAAAAAAANDk/lqObOcH1f6E/s320/AA%2BVISTA%2BMOLI.jpg)
La visió pròxima de la casa ens confirma en les nostres negatives premonicions ; per arreu brutícia i destrucció que a nivell de sotateulada anuncia la definitiva ruïna de l’edifici;
![](http://3.bp.blogspot.com/-hxWlROYb5Sw/TVfEPSoM13I/AAAAAAAAND0/EkqhKH-b9_Q/s320/AA%2BTEULADA%2BENSORRADA.jpg)
![](http://2.bp.blogspot.com/-IVibAH7XqDc/TVfEPDp0bYI/AAAAAAAANDs/VW_UCPvelHk/s320/AA%2BPREMSA.jpg)
les imatges actuals contrasten dolorosament amb els records d’infantessa que en relació a la casa podreu llegir en aquest enllaç : http://casadelvall.blogspot.com/2009/07/la-comarca-de-lanoia-entre-les-serres.html El Molí Major, era del meu tiet i tenia un menjador senyorial amb una gran taula molt llarga, on ara hi cabrien dos pisos de 30 m2, a l'entrada àmplia i espaiosa hi havia lloses de pedra immenses desgastades i molt polides pel pas del molt temps . A dalt el seguit de finestrals on antigament s'assecava el paper, i per mi el més important: un gran safareig on antigament devien rentar les minyones de la casa i ara el fèiem servir per banyar-nos. Era ple de verdet i l'aigua era gelada -constantment s'anava renovant doncs no deixava d'entrar-ne en cap moment- era netíssima i a vegades compartíem l'espai amb caps grossos entre rialles i crits. És del S.XVIII ja fa anys està tancat i no hi viu ningú.
![](http://3.bp.blogspot.com/-ZqABe5tVLiI/TVfEbq6jPDI/AAAAAAAAND8/kLuKIvsbvWc/s320/AA%2BPONT%2BDE%2BLA%2BRIERA.jpg)
El sol començava a trencar la boira, quan sortíem del Moli, rere nostre, només Déu sap fins quan, el petit pont que creuava la riera, i l’edifici – encara majestuós – reben amb joia els primers rajos de l’astre rei. Quan creuàvem Carme – la nostra sherpa ens ha preparat un mati farcit d’interessants recons – es suscita la qüestió de l’origen d’aquest peculiar topònim; val a dir que no hi ha respecte de la seva etimologia gaire consens; recollim alguna de les hipòtesis : de l’àrab vulgar (al-)qàsma ‘ la peça de terra’; de l’àrb karm, vinya; del grec Karma ’abisme’, o de carmí ‘vermell’ aplicat a la terra. Els molins aquí, com les esglésies, castells, paisatges singulars ,... en altres llocs, constitueixen un atractiu , de vegades , l’únic atractiu, d’aquestes terres interiors, que qualifiquem amorosament com ‘ el forat negre’. Potser algun dia serem un país lliure i sobirà, però mentrestant tots plegats – també els nostres pares i mares de la pàtria, els autòctons i els d’importació - hauríem de començar a corregir l’abandó i la incúria que pateix el nostre patrimoni històric. © Antonio Mora Vergés
l´Autor
![Foto de perfil de Antonio Mora Vergés Foto de perfil de Antonio Mora Vergés](/imatges_autors/81299.jpg?rnd=588253943)
6933 Relats
1205 Comentaris
5548921 Lectures
Valoració de l'autor: 9.72
Biografia:
Antonio Mora Vergés, l'Argentera 1951, col·laborador del setmanari La Forja de Castellar del Vallès, Nova Tarrega, de Tàrrega , Diari de Sabadell, La Tosca de Moià, El Balcó de Montserrat de Vacarisses.Editor del blog :
coneixercatalunya.blogspot.com ,
col·laborador de les pàgines web www.guimera.info, i els diàris digitals de : www.moianes.net
http://www.naciodigital.cat/manresainfo/
http://www.naciodigital.cat/llusanes/
http://www.naciodigital.cat/elripolles/
http://www.baixllobregatdigital.cat/
e.mail mora.a@guimera.info
e.mail amora@moianes.net
email guimera.mora@gmail.com
Últims relats de l'autor
- IN MEMORIAM. JOAN BAPTISTA FRANCESC ANTONI ESCOFET PALAU. UN CADAQUESENC QUE S’ESTIMAVA EL LLOC ON VA NÈIXER.
- EL PARK GÜELL. DEL SOMNI AL MALSON.
- IN MEMORIAM. ESGLÉSIA DE SANTA MARTA A LA RIERA DE SANT JOAN. LA BARCELONA QUE EL TEMPS S’ENDUGUÉ.
- TENIU DADES DE L’AUTOR DE LA CAPELLA DEL FOSSAR DE MONTESQUIU ADVOCADA AL CRIST DE LA BONA MORT?. OSONA.
- CAPELLA DE SANT JAUME DEL CARCS /CARDS. SANT PERE DE RIBES. EL GARRAF
- L’ESGLÉSIA QUE RETRATAVA MOSSÈN EDUARD ROYO CRESPO A CUBELLS, ERA SANT BARTOMEU DE PUGIS?. LA NOGUERA.
- QUINA ADVOCAVIÓ TENIA LA CAPELLA DE LA CASA DE FRANCESC BURÉS REGORDOSA?. BARCELONA
- TENIU IMATGES DE LA IMATGE DE LA MAREDEDÉU DEL PRAT I DEL INTERIOR DE LA SEVA CAPELLA?. SANT JOAN DE LES ABADESSES. EL RIPOLLÈS
- QUINA ADVOCACIÓ TÉ O TENIA L’ERMITA DEL BALIS?. SANT VICENÇ DE MONTALT. EL MARESME
- LA CONFISCADA CASA DEL DR. RICARD MARTÍ MARTÍ A SANT ANDREU DE LLAVANERES.
- HISTÒRIES DEL PAIS ORIENTAL
- IN MEMORIAM. LA TORRE QUE RETRATAVA EL JOSEP SALVANY BLANCH, ERA LA TORRE MACIÀ? . EL CANET DE MAR QUE EL TEMPS S’ENDUGUÉ.
- SANTUARI DE NÚRIA. OBRA CABDAL DEL JOSEP DANÉS TORRAS. EL RIPOLLÈS
- IN MEMORIAM DE SANTA MADRONA A SANT GENIS DELS AGUDELLS. BARCELONA
- ROSES DE NADAL AL MAIG. POTSER SI QUE HI HA UN CANVI CLIMÀTIC, OI?.