Cercador
El Corb, breu història d'un espoli més
Un relat de: Antonio Mora VergésHe aprofitat un dia fred i plujós de Novembre , un dia d'aquestes vacances escadusseres i sense sentit, que any rera any, ens toca fer, fora de temps , als qui treballem en empreses que no tanquen cap dia laborable, estiu o hivern sempre hi trobareu diligents empleats que us atendran. Dels problemes que això comporta en relació a gaudir d'uns dies de lleure comú amb la família en podríem fer, no un article sinó un llibre sencer, però això es clarament un altre tema, i avui toca parlar-vos del riu Corb, de la seva història passada, i del seu miserable present.
Diu l'enciclopèdia catalana ( com li sobra lo de Gran, a aquesta obra, monument escrit al cofoisme més ranci ! ), que neix a 726 metres d'alçada sobre el nivell del mar ,a la font de Rauric, municipi que administrativament pertany a la conca de Barberà, però que de totes, totes te el trets inconfusibles de les terres de la Baixa Segarra; l'únic vestigi del riu que poden intuir - no pas veure -, és al costat de la carretera , una minúscula edificació, sense cap senyal identificador, on veiem a traves d'una reixa oxidada, unes escales que s'endinsen a la terra i que volem creure que portaven fins al naixement del Corb. Desprès i seguint el curs del riu, constatem que a Llorac, fa anys i anys, que no i veuen una gota d'aigua, com tampoc a Vallfogona de Riucorb, ni a Guimerà. En aquesta població ens expliquen gent d'una certa edat, que hi havia encara a la seva infantesa, gorgs profunds on anaven a banyar-se, i en un d'ells trobaria la mort el fill de c'al Pardalet ; a l'hostal Sant Jordi, que es troba just al costat del pont en la seva marge sud, i que constitueix un mirador excepcional de Guimerà, veiem alguna fotografia antiga , que ens parla alhora, dels precaris mitjans de transport d'aquell temps, i de la realitat d'un riu que precisava - aleshores si - del pont per a creuar-lo. Aquí i allà en tota l'allargada de la Vall, veiem encara les runes dels molins de gra, que el riu feia treballar a cor que vols. Un camí molt accessible us portarà des de Guimerà fins a les runes del molí i la bassa del senyor de Guimerà.
El curs de la Vall continua per Ciutadilla , Nalec, Rocafort de Vallbona , Sant Martí de Maldà , Maldà i fins a Belianes, on canvia de direcció i continua vers al nord, , i es perd entre les vinyes i els olivers ; prop de Bellpuig d'Urgell, podem retrobar de nou l'antic curs del riu, que a traves dels termes de Castellnou de Seana, el Poal, Linyola, Bellvís i Térmens , arriba fins a Vilanova de la Barca on desembocava desprès d'un recorregut de 57 quilometres.
Perquè es perd un riu ?, i perquè concretament s'han perdut aquests rius interiors ?, de ben segur que els experts ens donaran tota mena d'explicacions tècniques, però per a mi que entenc el circuit de l'aigua a la terra, com un exemple palès de la teoria dels vasos comunicants, quan hi ha una demanda desmesurada d'aigua a nivells inferiors, - pensem que la major part de l'activitat humana, en aquest país nostre es fa per sota dels 700 metres d'alçada sobre el nivell del mar - , l'aigua que corria pels nivells superiors senzillament desapareix. Amb l'aigua però també marxa tota l'activitat que hi estava relacionada, adéu molins, adéu agricultura intensiva, i sense solució, adéu població. Avui l'esplèndida - encara - Vall del riu Corb, no te més que història, i sinó si posa remei, no passarà gaire temps, en que fins i tot això, la història, també es perdrà.
ANTONIO MORA VERGES
Afegir la foto del recull ( altres ) de fotos de la web www.guimera.info dones rentant al riu corb de l'any 1920
l´Autor
![Foto de perfil de Antonio Mora Vergés Foto de perfil de Antonio Mora Vergés](/imatges_autors/81299.jpg?rnd=665854278)
6933 Relats
1205 Comentaris
5548921 Lectures
Valoració de l'autor: 9.72
Biografia:
Antonio Mora Vergés, l'Argentera 1951, col·laborador del setmanari La Forja de Castellar del Vallès, Nova Tarrega, de Tàrrega , Diari de Sabadell, La Tosca de Moià, El Balcó de Montserrat de Vacarisses.Editor del blog :
coneixercatalunya.blogspot.com ,
col·laborador de les pàgines web www.guimera.info, i els diàris digitals de : www.moianes.net
http://www.naciodigital.cat/manresainfo/
http://www.naciodigital.cat/llusanes/
http://www.naciodigital.cat/elripolles/
http://www.baixllobregatdigital.cat/
e.mail mora.a@guimera.info
e.mail amora@moianes.net
email guimera.mora@gmail.com
Últims relats de l'autor
- IN MEMORIAM. JOAN BAPTISTA FRANCESC ANTONI ESCOFET PALAU. UN CADAQUESENC QUE S’ESTIMAVA EL LLOC ON VA NÈIXER.
- EL PARK GÜELL. DEL SOMNI AL MALSON.
- IN MEMORIAM. ESGLÉSIA DE SANTA MARTA A LA RIERA DE SANT JOAN. LA BARCELONA QUE EL TEMPS S’ENDUGUÉ.
- TENIU DADES DE L’AUTOR DE LA CAPELLA DEL FOSSAR DE MONTESQUIU ADVOCADA AL CRIST DE LA BONA MORT?. OSONA.
- CAPELLA DE SANT JAUME DEL CARCS /CARDS. SANT PERE DE RIBES. EL GARRAF
- L’ESGLÉSIA QUE RETRATAVA MOSSÈN EDUARD ROYO CRESPO A CUBELLS, ERA SANT BARTOMEU DE PUGIS?. LA NOGUERA.
- QUINA ADVOCAVIÓ TENIA LA CAPELLA DE LA CASA DE FRANCESC BURÉS REGORDOSA?. BARCELONA
- TENIU IMATGES DE LA IMATGE DE LA MAREDEDÉU DEL PRAT I DEL INTERIOR DE LA SEVA CAPELLA?. SANT JOAN DE LES ABADESSES. EL RIPOLLÈS
- QUINA ADVOCACIÓ TÉ O TENIA L’ERMITA DEL BALIS?. SANT VICENÇ DE MONTALT. EL MARESME
- LA CONFISCADA CASA DEL DR. RICARD MARTÍ MARTÍ A SANT ANDREU DE LLAVANERES.
- HISTÒRIES DEL PAIS ORIENTAL
- IN MEMORIAM. LA TORRE QUE RETRATAVA EL JOSEP SALVANY BLANCH, ERA LA TORRE MACIÀ? . EL CANET DE MAR QUE EL TEMPS S’ENDUGUÉ.
- SANTUARI DE NÚRIA. OBRA CABDAL DEL JOSEP DANÉS TORRAS. EL RIPOLLÈS
- IN MEMORIAM DE SANTA MADRONA A SANT GENIS DELS AGUDELLS. BARCELONA
- ROSES DE NADAL AL MAIG. POTSER SI QUE HI HA UN CANVI CLIMÀTIC, OI?.