Cercador
Deixar-s'hi la pell, o la tina del Tomàs.
Un relat de: Antonio Mora VergésAnàvem per segona vegada a la recerca de la tina, anomenada de les Balmes Roges, havíem sortit de Sabadell a les 7,00 del mati, i desprès de la fotografia - obligada - del Pont Gòtic, que dona nom al poble , Pont de Vilomara; començàvem la caminada al voltant de les 8,00, seguint per la fondalada de la riera dita de la Casanova, el viarany malgrat els inevitables còdols és prou bo, i ben aviat arribàvem al camí que des de la Casanova [ que està literalment en ruïnes ], tot creuant la riera puja fins al Puig Gili. En cap moment, ni abans, ni en aquest punt, ni més endavant cap indicació; les diferents construccions que anem observant - moltes més de les anomenades en plànol de la Diputació de Barcelona - solen tenir un accés difícil que al final de l'excursió es traduirà en esgarrinxades a la pell i la roba, d'aquí el títol.
Punt negatius : la major part de barraques de vinya i de tines, estan en força mal estat de conservació ; estaria bé que enlloc d'explicar-nos això dels 1.000 dies del Maragall [ sona tant a conte, oi ? ] dediquessin els diners a tasques com : arranjar aquest patrimoni cultural comú, a posar indicacions, a netejar el bosc , a .... , servir al poble de Catalunya, vull recordar que justament d'això parlen sovint els nostres polítics, dissortadament només en parlen però.
Més punts negatius : en el camí trobem un cartell de color groc - Perill abelles - amb el número imaginen de l'apicultor ; està clar que col·locar els eixams a la vora del camí li facilita força la feina de la recollida, i que col·locar-los al vell mig de la plaça del poble, encaria li ho facilitaria més, però els camins son de tots, i posar eixams just a la vora potser no és - encara - un delicte, malgrat que generaria responsabilitat penal per imprudència en cas d'una desgràcia. Esperem del sentit comú que traslladin les abelles, més amunt o més avall, per tal d'evitar mals majors.
Punts febles: en un entorn tant i tant descuidat, és difícil aconseguir que l'innegable atractiu d'aquestes construccions - úniques al món, pel que sabem - exerceixin l'efecte crida, vers els habitants de les planes que s'estenen des de la serralada litoral fins al mar. Altrament és urgent recuperar els antics camins que menaven fins a les tines; si per cada tina, cal patir una esgarrinxada i/o estripada, només els sàdics s'acostaran per aquestes contrades. Com a treball previ a una edició especifica de les tines de les Valls del Montcau, cal anar posant un rètol, o un punt d'informació, si més no, amb el nom i les dades que es coneixen de cada edificació.
Al voltant de les 11,00 albiràvem una balma amb una edificació d'obra - de color vermell o roig - , al seu costat , el que semblava una tina de grans proporcions, i que finalment van resultar ser-ne dues per la part posterior , acostar-nos-hi va esdevenir un autèntic suplici, per acabar comprovant que no era la que nosaltres cercàvem, tot i possiblement es troben molt properes ambdós, anar i tornar al camí consumiria força més d'un hora ; el nostre temps s'havia esgotat i ens calia refer els nostres passos per arribar novament a Sabadell, al voltant de les 14,00.
Ens comentava un veí que treballava al seu hort quasi al començament de la riera de la Casanova, que a la tina doble - de grans proporcions- , se la coneix, com les tines del món, per les condicions d'accés, del cul del món ! . Quan a la balma, que possiblement servia per aixoplugar pastors i ramats, a més dels seus us com magatzem d'estris agrícoles, en endavant - almenys per a nosaltres - s'anomenarà la Balma del Tomàs , per anomenar-se així l'excursionista que va tornar a posar el peu al seu interior, potser desprès de molts i molts anys.
Ja sabeu, no hi ha dos, sense tres, ni quart dolent, oi ?
© Antonio Mora Vergés
l´Autor
![Foto de perfil de Antonio Mora Vergés Foto de perfil de Antonio Mora Vergés](/imatges_autors/81299.jpg?rnd=62509682)
6933 Relats
1205 Comentaris
5548921 Lectures
Valoració de l'autor: 9.72
Biografia:
Antonio Mora Vergés, l'Argentera 1951, col·laborador del setmanari La Forja de Castellar del Vallès, Nova Tarrega, de Tàrrega , Diari de Sabadell, La Tosca de Moià, El Balcó de Montserrat de Vacarisses.Editor del blog :
coneixercatalunya.blogspot.com ,
col·laborador de les pàgines web www.guimera.info, i els diàris digitals de : www.moianes.net
http://www.naciodigital.cat/manresainfo/
http://www.naciodigital.cat/llusanes/
http://www.naciodigital.cat/elripolles/
http://www.baixllobregatdigital.cat/
e.mail mora.a@guimera.info
e.mail amora@moianes.net
email guimera.mora@gmail.com
Últims relats de l'autor
- IN MEMORIAM. JOAN BAPTISTA FRANCESC ANTONI ESCOFET PALAU. UN CADAQUESENC QUE S’ESTIMAVA EL LLOC ON VA NÈIXER.
- EL PARK GÜELL. DEL SOMNI AL MALSON.
- IN MEMORIAM. ESGLÉSIA DE SANTA MARTA A LA RIERA DE SANT JOAN. LA BARCELONA QUE EL TEMPS S’ENDUGUÉ.
- TENIU DADES DE L’AUTOR DE LA CAPELLA DEL FOSSAR DE MONTESQUIU ADVOCADA AL CRIST DE LA BONA MORT?. OSONA.
- CAPELLA DE SANT JAUME DEL CARCS /CARDS. SANT PERE DE RIBES. EL GARRAF
- L’ESGLÉSIA QUE RETRATAVA MOSSÈN EDUARD ROYO CRESPO A CUBELLS, ERA SANT BARTOMEU DE PUGIS?. LA NOGUERA.
- QUINA ADVOCAVIÓ TENIA LA CAPELLA DE LA CASA DE FRANCESC BURÉS REGORDOSA?. BARCELONA
- TENIU IMATGES DE LA IMATGE DE LA MAREDEDÉU DEL PRAT I DEL INTERIOR DE LA SEVA CAPELLA?. SANT JOAN DE LES ABADESSES. EL RIPOLLÈS
- QUINA ADVOCACIÓ TÉ O TENIA L’ERMITA DEL BALIS?. SANT VICENÇ DE MONTALT. EL MARESME
- LA CONFISCADA CASA DEL DR. RICARD MARTÍ MARTÍ A SANT ANDREU DE LLAVANERES.
- HISTÒRIES DEL PAIS ORIENTAL
- IN MEMORIAM. LA TORRE QUE RETRATAVA EL JOSEP SALVANY BLANCH, ERA LA TORRE MACIÀ? . EL CANET DE MAR QUE EL TEMPS S’ENDUGUÉ.
- SANTUARI DE NÚRIA. OBRA CABDAL DEL JOSEP DANÉS TORRAS. EL RIPOLLÈS
- IN MEMORIAM DE SANTA MADRONA A SANT GENIS DELS AGUDELLS. BARCELONA
- ROSES DE NADAL AL MAIG. POTSER SI QUE HI HA UN CANVI CLIMÀTIC, OI?.