Cercador
De bon matí la meva ment s'afanya.
Un relat de: shineDe bon matí la meva ment s'afanya,
Fils i més fils sorgeixen dins de mi.
Un i altre cop assajo de teixir,
Tensa i brillant la meva teranyina.
Algú m'enganya ...
Sóc jo mateixa, que suro en un remolí
I torno perdre, a perseguir
El que en un instant m'exalta, em desenganya.
Tossuda en l'art inútil,
Necessito paraules,
Necessito que cada so i ressò trobi una orella.
Noms i pronoms. Jo i tu. Ell i ella.
Nosaltres ..., presos en l'entramat
D'un temps de llum que vol eternitat !
Comentaris
-
paraules...[Ofensiu]Capdelin | 28-02-2005 | Valoració: 10
"tensa i brillant terenyina"... "suro en el remolí"... "necessito orelles que escoltin el so i el ressò de les meves paraules"... què wapo!!!
quan la personalitat s´està formant, entre dubtes i interrogants... amb alçaments ràpids d´eufòria i baixades en picat de desenganyns... necessites cridar, dir, obrir-te a algú que t´escolti, que t´animi, que t´aconselli... i poder seguir entre rialles i plors per sortir d´aquesta brillant terenyina...
quin poema més bo! reflex de la nostra vida plenes d´èxits i petits fracassos... ho has dibuixat molt bé... felicitats!!!
a veure si segueixes escribint, ara feia cert temps que no et podia llegir res de nou... ànims! petons i una abraçada!!! -
Tens rao[Ofensiu]Jordi Hill Montes | 28-02-2005
A vegades ens costa trobar-nos i més entendrens, sobre un full o bè a l´odinador som més coherents que de paraula i som presos d´escriure allò que ens pasa pel cap.
No se si el teu relat es refereix a això però jo es el que hi vist i m´agradat.
Salut i una abraçada. -
la ment ens fa enganxar en la teranyina...[Ofensiu]ROSASP | 27-02-2005 | Valoració: 9
Trobar-nos a nosaltres mateixos, a la màgia que viu dins dels gests i les paraules. Pensem i reflexionem i tot és una teranyina espessa on ens quedem enganxats. Voldríem comprendre les coses, potser hi ha molt moments en que les endevinem properes, però hi ha quelcom que ens manca i no li sabem ficar nom.
Compartir aquests estrany sentiment seria colpidor, perquè de ben segur molts ens trobem en aquesta mena de laberint que ens talla el vol.
Almenys jo, m'hi sento bastant identificada.
Un bon poema, molt elaborat i profund.
Una abraçada i molta inspiració!
Valoració mitja: 9.33
l´Autor
![Foto de perfil de shine Foto de perfil de shine](/imatges_autors/50783.jpg?rnd=849003638)
24 Relats
64 Comentaris
34807 Lectures
Valoració de l'autor: 9.73
Biografia:
CALLADAMENTDes d'aquesta aspra solitud et penso.
Ja no hi seràs mai més quan treguin fulles
els pollancs que miràvem en silenci
des del portal de casa.
Tantes coses
se m'han perdut amb tu que em resta a penes
l'espai de mi mateix per recordar-te.
Però la vida, poderosa, esclata
fins i tot en un àmbit tan estricte.
Tu ja no hi ets i els pollancs han tret fulles,
el verd proclama vida i esperança
i jo visc, i és vivint que puc pensar-te
i fer-te créixer amb mi fins que el silenci
m'engoleixi com t'ha engolit per sempre.
Miquel Martí i Pol
** Per si algú vol xerrar una estoneta:
urgell38@hotmail.com