Cercador
Consells d'un amic aviador.
Un relat de: Antonio Mora VergésConsells d'un amic aviador.
Aquesta història - absolutament verídica - s'explica des dels inicis de l'aventura de volar , per part d'aquesta espècie nostra de bípedes implomes :
Els petits avions, primer monoplaça i desprès biplaça, estaven confeccionats amb armadures de fusta i trossos de lona, que curosament cosits constituïen l'estructura de l'avió.
Els aviadors - així s'anomenava aleshores als pilots - volaven relativament baixos, ja que no portaven cap mena d'aïllament, i al anar pujant alhora que augmenta el fred, és fa més i més difícil poder respirar.
Quan al combustible, l'escassa potència dels motors, afegida a la fragilitat de la carcassa de l'avió, feia que calgués mesurar curosament qualsevol maniobra, per tal d'evitar la caiguda abans d'arribar al destí, o la eventualitat d'un aterratge forçós en qualsevol punt del trajecte.
Els camps d'avió d'aleshores, solien - en el millor dels casos - estar destinats a activitats agrícoles com la recol·lecció d'herbes pel bestiar , camps de blat o similars ; per descomptat les desigualtats del terreny, les pedres i qualsevol altra petit obstacle sempre, sempre estaven garantits.
La història comença en un camp d'aviació, prop del mar, i el destí del nostre avió, era assolir per primera vegada, la travessa de l'oceà atlàntic ! . Ningú donava un cèntim per l'èxit de la prova, i fins els més entusiastes de l'aviació consideraven una temeritat aquell primer vol.
Amb aquesta absoluta manca de confiança en el seu propòsit per part de la societat , però amb la seva moral personal al màxim nivell, l'aviador posa la clau de contacte, i dona l'ordre de fer girar l'hèlice per engegar el motor, quan ho aconsegueix espera un temps per que s'escalfi; recordo que fins en els vehicles terrestres aquesta espera s'acostumava a fer, i quan ho creu convenient deixa anar els frens, i l'avio comença a córrer en direcció als penya-segats que limitem amb el mar, i son de fet el final de la pista d'acceleració. Uns metres abans d'arribar al final, l'avio l'enlaira i comença el seu camí per damunt del mar.
Només havien transcorregut 30 minuts, quan para atenció al que sembla un ròssec insistent darrera del seu seient, al girar-se comprova com viatgen amb ell un parell de rates, que han aconseguit ja obrir un petit esvoranc a la lona; la gravetat de la situació li fa valorar la possibilitat de tornar al camp de sortida, però això justament només farà que confirmar els auguris negatius que tothom ha expressat. Recorda haver sentit que les rates no suporten les alçaries, i tot i mantenint la direcció, comença a elevar-se vers el cel, 1000 , 2000 , 3000, 4000, 5000, els ròssecs deixen de sentir-se, i malgrat tenir ell també una mica enterbolit el cervell, comprova com efectivament les rates son mortes, les agafa i les llença al mar, i lentament comença de nou a tornar a l'alçada d'inici, 4500, 3500 ,2500, 1500, 500, el cap torna a sentir -se'l clar, el cervell plenament actiu, i la moral si cap encara més elevada.
Es una informació essencial, les rates no suporten les alçaries, i això que va ajudar al nostre aviador a aconseguir la seva fita, ens ha d'ajudar a nosaltres en el nostre dia a dia, quan topem amb la maledicència, l'enveja, la calumnia, la rancúnia,... Hem de volar alt, cada cop més alt !
© Antonio Mora Vergés
l´Autor
![Foto de perfil de Antonio Mora Vergés Foto de perfil de Antonio Mora Vergés](/imatges_autors/81299.jpg?rnd=1625399246)
6933 Relats
1205 Comentaris
5548921 Lectures
Valoració de l'autor: 9.72
Biografia:
Antonio Mora Vergés, l'Argentera 1951, col·laborador del setmanari La Forja de Castellar del Vallès, Nova Tarrega, de Tàrrega , Diari de Sabadell, La Tosca de Moià, El Balcó de Montserrat de Vacarisses.Editor del blog :
coneixercatalunya.blogspot.com ,
col·laborador de les pàgines web www.guimera.info, i els diàris digitals de : www.moianes.net
http://www.naciodigital.cat/manresainfo/
http://www.naciodigital.cat/llusanes/
http://www.naciodigital.cat/elripolles/
http://www.baixllobregatdigital.cat/
e.mail mora.a@guimera.info
e.mail amora@moianes.net
email guimera.mora@gmail.com
Últims relats de l'autor
- IN MEMORIAM. JOAN BAPTISTA FRANCESC ANTONI ESCOFET PALAU. UN CADAQUESENC QUE S’ESTIMAVA EL LLOC ON VA NÈIXER.
- EL PARK GÜELL. DEL SOMNI AL MALSON.
- IN MEMORIAM. ESGLÉSIA DE SANTA MARTA A LA RIERA DE SANT JOAN. LA BARCELONA QUE EL TEMPS S’ENDUGUÉ.
- TENIU DADES DE L’AUTOR DE LA CAPELLA DEL FOSSAR DE MONTESQUIU ADVOCADA AL CRIST DE LA BONA MORT?. OSONA.
- CAPELLA DE SANT JAUME DEL CARCS /CARDS. SANT PERE DE RIBES. EL GARRAF
- L’ESGLÉSIA QUE RETRATAVA MOSSÈN EDUARD ROYO CRESPO A CUBELLS, ERA SANT BARTOMEU DE PUGIS?. LA NOGUERA.
- QUINA ADVOCAVIÓ TENIA LA CAPELLA DE LA CASA DE FRANCESC BURÉS REGORDOSA?. BARCELONA
- TENIU IMATGES DE LA IMATGE DE LA MAREDEDÉU DEL PRAT I DEL INTERIOR DE LA SEVA CAPELLA?. SANT JOAN DE LES ABADESSES. EL RIPOLLÈS
- QUINA ADVOCACIÓ TÉ O TENIA L’ERMITA DEL BALIS?. SANT VICENÇ DE MONTALT. EL MARESME
- LA CONFISCADA CASA DEL DR. RICARD MARTÍ MARTÍ A SANT ANDREU DE LLAVANERES.
- HISTÒRIES DEL PAIS ORIENTAL
- IN MEMORIAM. LA TORRE QUE RETRATAVA EL JOSEP SALVANY BLANCH, ERA LA TORRE MACIÀ? . EL CANET DE MAR QUE EL TEMPS S’ENDUGUÉ.
- SANTUARI DE NÚRIA. OBRA CABDAL DEL JOSEP DANÉS TORRAS. EL RIPOLLÈS
- IN MEMORIAM DE SANTA MADRONA A SANT GENIS DELS AGUDELLS. BARCELONA
- ROSES DE NADAL AL MAIG. POTSER SI QUE HI HA UN CANVI CLIMÀTIC, OI?.