Cercador
EL CONVENT DELS CARMELITES DE PERALADA 1.293 / 1.923
Un relat de: Antonio Mora VergésDecidia jugar amb aquest fet casual, la data en que per cessió de les terres als frares Carmelites, els aleshores Vescomtes de Peralada les deixen sortir del seu àmbit patrimonial, amb la signatura d’una clàusula de reversió que signada en 1293, permetrà als descendents dels vescomtes recuperar el solar, quan els frares abandonin el convent.
![](http://2.bp.blogspot.com/-Zz2-hIb8xV4/TbqL4PbtyGI/AAAAAAAAOMU/J3jrszH-PKQ/s320/1P%2BCLAUSTRE.jpg)
![](http://4.bp.blogspot.com/-_Br4-VDmNds/TbqL4MUPBRI/AAAAAAAAOMM/kLtVEgssKq0/s320/1P%2BCAMPANAR.jpg)
![](http://1.bp.blogspot.com/-SPl92m06R7Y/TbqL32ZFmNI/AAAAAAAAOME/7vkj6phYJJU/s320/1.P%2BPORTA.jpg)
Abans de ,l’any 1.400 es produeix la consagració de l’església.
![](http://3.bp.blogspot.com/-XN4WQFv8-nQ/TbqMFgCwuVI/AAAAAAAAOMk/b_2ayib49GI/s320/1P%2BALTAR.jpg)
![](http://3.bp.blogspot.com/-HsV_tAC_2iQ/TbqMFtxQSgI/AAAAAAAAOMc/AJbuFsdhrwk/s320/1P%2BINTERIOR%2BESGLESIA.jpg)
L’any 1435 la comunitat va comprar els béns de la casa del Sant Sepulcre.
Els carmelites han de marxar com a conseqüència de la Guerra dels Pirineus l’any 1794, l’absència va ser curta i van poder tornar l'any següent. Això marca l'inici d'una època de turbulències:
L'ocupació dels francesos el 1808, i la nova sortida de la Comunitat que no retornarà fins l’any 1814 trobant-se el lloc saquejat.
Una nova i curta expulsió aquell mateix any ... una supressió entre el 1821 i 1824 ... i la definitiva el 1835.
No hi gaire més informació – ho no he sabut trobar-la - del llarg període en que el Carmelites estigueren a Peralada, 1.293 -1.835, quan el Ministre d’Hisenda del Regne d’Espanya, Juan de Dios Álvarez Mendizabal , sembla que nascut Méndez i possiblement d’ascendència jueva que esborra amb el canvi de cognom, intenta amb l’apropiació dels bens eclesiàstics, evitar la fallida del Estat; la formula tradicional de robar als pobres per donar-ho als rics – que es torna a aplicar en els nostres dies – havia generalitzat la misèria fins a nivells inimaginables avui.
L'any 1835, els frares marxen de Peralada; el convent queda abandonat fins que en 1854-1855 els comtes ( títol que detén-te’n des de 1599, fins llavors havien estat vescomtes), fan efectiu el document de reversió i recuperen la propietat. En la dècada de 1870 els tres últims representants del llinatge Rocabertí-Boixadors-Damet, els germans; Antoni, Tomàs i Joana Adelaida, decideixen tornar de París (on tenien fixada la seva residència principal) i instal•lar-se a Peralada.
Acostumats als palaus francesos, els sorprenen les espartanes condicions de l’edifici, que podia qualificar-se en aquells moments com un castell medieval, un convent religiós i fins una caserna militar. El trànsit de Castell a Palau, implicarà dotar-lo de serveis com aigua corrent i llum de gas,i farà necessari també reformar l’exterior, tasca que s’encarregarà a l’arquitecte paisatgista François Duvilliers, que signa el projecte el 30 d'abril de 1877.
En l'actual edifici de museu, s’instal•la una escola gratuïta per als nens del poble – malgrat l’absència de dades, pensem que en el període dels frares Carmelites, ja devien impartir educació - , serà una escola on s’impartiran classes de cultura general, - aleshores no hi havia un ensenyament reglat - , oficis artístics i música, i en la qual un dels comtes exercirà com a professor.
A la mort dels tres germans, tots sense descendència, la propietat de Peralada passa al Marquès de la Torre, que resideix habitualment a Mallorca, i que utilitzarà el castell només com a casa d'estiueig.
Les activitats culturals, i de tot ordre que en benefici de Peralada i dels seus veïns, duien a terme els comtes, van deixar de fer-se o van davallar notablement en la seva qualitat.
A la mort del Marquès de la Torre l'any 1923, ara sense clàusula de reversió, l’edifici sortirà definitivament del patrimoni dels Comtes de Peralada, per compra en favor de D. Miguel Mateu y Pla, important industrial de Barcelona, que tenia aleshores 25 anys.
Això però, amics lectors és un altra història :
http://www.castelldeperalada.com/cast/el_castell_historia.asp?txtpag=historia
![](http://2.bp.blogspot.com/-Zz2-hIb8xV4/TbqL4PbtyGI/AAAAAAAAOMU/J3jrszH-PKQ/s320/1P%2BCLAUSTRE.jpg)
![](http://4.bp.blogspot.com/-_Br4-VDmNds/TbqL4MUPBRI/AAAAAAAAOMM/kLtVEgssKq0/s320/1P%2BCAMPANAR.jpg)
![](http://1.bp.blogspot.com/-SPl92m06R7Y/TbqL32ZFmNI/AAAAAAAAOME/7vkj6phYJJU/s320/1.P%2BPORTA.jpg)
Abans de ,l’any 1.400 es produeix la consagració de l’església.
![](http://3.bp.blogspot.com/-XN4WQFv8-nQ/TbqMFgCwuVI/AAAAAAAAOMk/b_2ayib49GI/s320/1P%2BALTAR.jpg)
![](http://3.bp.blogspot.com/-HsV_tAC_2iQ/TbqMFtxQSgI/AAAAAAAAOMc/AJbuFsdhrwk/s320/1P%2BINTERIOR%2BESGLESIA.jpg)
L’any 1435 la comunitat va comprar els béns de la casa del Sant Sepulcre.
Els carmelites han de marxar com a conseqüència de la Guerra dels Pirineus l’any 1794, l’absència va ser curta i van poder tornar l'any següent. Això marca l'inici d'una època de turbulències:
L'ocupació dels francesos el 1808, i la nova sortida de la Comunitat que no retornarà fins l’any 1814 trobant-se el lloc saquejat.
Una nova i curta expulsió aquell mateix any ... una supressió entre el 1821 i 1824 ... i la definitiva el 1835.
No hi gaire més informació – ho no he sabut trobar-la - del llarg període en que el Carmelites estigueren a Peralada, 1.293 -1.835, quan el Ministre d’Hisenda del Regne d’Espanya, Juan de Dios Álvarez Mendizabal , sembla que nascut Méndez i possiblement d’ascendència jueva que esborra amb el canvi de cognom, intenta amb l’apropiació dels bens eclesiàstics, evitar la fallida del Estat; la formula tradicional de robar als pobres per donar-ho als rics – que es torna a aplicar en els nostres dies – havia generalitzat la misèria fins a nivells inimaginables avui.
L'any 1835, els frares marxen de Peralada; el convent queda abandonat fins que en 1854-1855 els comtes ( títol que detén-te’n des de 1599, fins llavors havien estat vescomtes), fan efectiu el document de reversió i recuperen la propietat. En la dècada de 1870 els tres últims representants del llinatge Rocabertí-Boixadors-Damet, els germans; Antoni, Tomàs i Joana Adelaida, decideixen tornar de París (on tenien fixada la seva residència principal) i instal•lar-se a Peralada.
Acostumats als palaus francesos, els sorprenen les espartanes condicions de l’edifici, que podia qualificar-se en aquells moments com un castell medieval, un convent religiós i fins una caserna militar. El trànsit de Castell a Palau, implicarà dotar-lo de serveis com aigua corrent i llum de gas,i farà necessari també reformar l’exterior, tasca que s’encarregarà a l’arquitecte paisatgista François Duvilliers, que signa el projecte el 30 d'abril de 1877.
En l'actual edifici de museu, s’instal•la una escola gratuïta per als nens del poble – malgrat l’absència de dades, pensem que en el període dels frares Carmelites, ja devien impartir educació - , serà una escola on s’impartiran classes de cultura general, - aleshores no hi havia un ensenyament reglat - , oficis artístics i música, i en la qual un dels comtes exercirà com a professor.
A la mort dels tres germans, tots sense descendència, la propietat de Peralada passa al Marquès de la Torre, que resideix habitualment a Mallorca, i que utilitzarà el castell només com a casa d'estiueig.
Les activitats culturals, i de tot ordre que en benefici de Peralada i dels seus veïns, duien a terme els comtes, van deixar de fer-se o van davallar notablement en la seva qualitat.
A la mort del Marquès de la Torre l'any 1923, ara sense clàusula de reversió, l’edifici sortirà definitivament del patrimoni dels Comtes de Peralada, per compra en favor de D. Miguel Mateu y Pla, important industrial de Barcelona, que tenia aleshores 25 anys.
Això però, amics lectors és un altra història :
http://www.castelldeperalada.com/cast/el_castell_historia.asp?txtpag=historia
l´Autor
![Foto de perfil de Antonio Mora Vergés Foto de perfil de Antonio Mora Vergés](/imatges_autors/81299.jpg?rnd=1569439004)
6933 Relats
1205 Comentaris
5548921 Lectures
Valoració de l'autor: 9.72
Biografia:
Antonio Mora Vergés, l'Argentera 1951, col·laborador del setmanari La Forja de Castellar del Vallès, Nova Tarrega, de Tàrrega , Diari de Sabadell, La Tosca de Moià, El Balcó de Montserrat de Vacarisses.Editor del blog :
coneixercatalunya.blogspot.com ,
col·laborador de les pàgines web www.guimera.info, i els diàris digitals de : www.moianes.net
http://www.naciodigital.cat/manresainfo/
http://www.naciodigital.cat/llusanes/
http://www.naciodigital.cat/elripolles/
http://www.baixllobregatdigital.cat/
e.mail mora.a@guimera.info
e.mail amora@moianes.net
email guimera.mora@gmail.com
Últims relats de l'autor
- IN MEMORIAM. JOAN BAPTISTA FRANCESC ANTONI ESCOFET PALAU. UN CADAQUESENC QUE S’ESTIMAVA EL LLOC ON VA NÈIXER.
- EL PARK GÜELL. DEL SOMNI AL MALSON.
- IN MEMORIAM. ESGLÉSIA DE SANTA MARTA A LA RIERA DE SANT JOAN. LA BARCELONA QUE EL TEMPS S’ENDUGUÉ.
- TENIU DADES DE L’AUTOR DE LA CAPELLA DEL FOSSAR DE MONTESQUIU ADVOCADA AL CRIST DE LA BONA MORT?. OSONA.
- CAPELLA DE SANT JAUME DEL CARCS /CARDS. SANT PERE DE RIBES. EL GARRAF
- L’ESGLÉSIA QUE RETRATAVA MOSSÈN EDUARD ROYO CRESPO A CUBELLS, ERA SANT BARTOMEU DE PUGIS?. LA NOGUERA.
- QUINA ADVOCAVIÓ TENIA LA CAPELLA DE LA CASA DE FRANCESC BURÉS REGORDOSA?. BARCELONA
- TENIU IMATGES DE LA IMATGE DE LA MAREDEDÉU DEL PRAT I DEL INTERIOR DE LA SEVA CAPELLA?. SANT JOAN DE LES ABADESSES. EL RIPOLLÈS
- QUINA ADVOCACIÓ TÉ O TENIA L’ERMITA DEL BALIS?. SANT VICENÇ DE MONTALT. EL MARESME
- LA CONFISCADA CASA DEL DR. RICARD MARTÍ MARTÍ A SANT ANDREU DE LLAVANERES.
- HISTÒRIES DEL PAIS ORIENTAL
- IN MEMORIAM. LA TORRE QUE RETRATAVA EL JOSEP SALVANY BLANCH, ERA LA TORRE MACIÀ? . EL CANET DE MAR QUE EL TEMPS S’ENDUGUÉ.
- SANTUARI DE NÚRIA. OBRA CABDAL DEL JOSEP DANÉS TORRAS. EL RIPOLLÈS
- IN MEMORIAM DE SANTA MADRONA A SANT GENIS DELS AGUDELLS. BARCELONA
- ROSES DE NADAL AL MAIG. POTSER SI QUE HI HA UN CANVI CLIMÀTIC, OI?.