Cercador
Un cementiri anomenat Facebook
Un relat de: Eloi Planas VilaEl Facebook és utilitzat per gent de totes les edats, des de molt jovenets a no tan joves (he estat tutor de nens i nenes de quart de primària que tenen Facebook malgrat en teoria no sigui permès, i sé de gent d'edat força avançada que també n'és usuari). També és cert que és una xarxa social "preparada" per a casos com aquest, ja que hi ha un apartat on notificar la defunció d'una persona i on trobem el següent text, al meu entendre una mica macabre:
IMPORTANT: Sota pena de perjuri, aquest formulari és exclusivament per a la comunicació de la mort d'una persona i fer del seu compte una commemoració. Això farà que s'ajusti la privacitat del compte, de manera que només els amics confirmats podran veure el perfil o trobar-lo en una recerca. El mur romandrà, així els amics i familiars podran deixar-hi missatges en memòria seva. Tingues en compte que les qüestions no relacionades a través d'aquest formulari poden no rebre una resposta.
És a dir, presentant una esquela podem donar fe que una persona ha mort, amb la finalitat que s'ajusti la seva privacitat simplement perquè no pugui fer nous amics des d'allà on sigui. Això vol dir que es permet poder seguir visitant el seu perfil, escrivint al mur, etc. Com que el Facebook és relativament jove, la cosa de moment passa bastant desaparcebuda però, què passarà d'aquí uns anys, una dècada, dues, tres...? Amb l'increïble nombre d'usuaris registrats a Facebook, i l'innegable èxit que té, és molt possible que els usuaris mantinguem els nostres comptes actius al llarg del temps, i això porta a la stuació irrefutable que molts dels usuaris de Facebook aniran (anirem?) morint i deixant els comptes fantasme (malgrat algú avisi de la mort) oberts. Per tant, val la pena reflexionar sobre el fet que una allau de milers i milers de persones difuntes tindran un compte on podrem deixar comentaris (ja sigui per saludar o per desitjar un bon aniversari) per, si de cas, al cel o a l'infern hi ha connexió ADSL.
Comentaris
-
cap mal dura 100 anys.[Ofensiu]Quitus | 06-07-2011 | Valoració: 4
El seu anàlisis falla en un tema fundamental, el de la durada.
Les modes passen. Internet es mou de presa, ergo, les modes a internet passen més de pressa que al món "real".
Per una banda Twitter a començat a menjar-se gran part del "col.lectiu" Facebook, per un altre es força complicat saber com serà la xarxa d'ací a 3, 5 o 7 anys (de la mateixa manera que abans de l'aparició d'aquestes xarxes socials (Facebook, Twitter,etc...) era força complicat preveure la seua aparició i el seu posterior èxit). Es a dir, d'ací 50 anys, es molt probable que no hi hagi "cementiris Facebooks" a tort i dret. perquè la xarxa haurà canviat tant (potser, fins i tot s'haurà mort), que ves a saber com seran les pàgines web, les aplicacions socials,etc...
-
És curiós tot plegat[Ofensiu]Eloi Planas Vila | 05-07-2011
Doncs sí, és una situació ben extranya. Ens fiquem a llocs on compartim coses i que perduraran allà pels segles dels segles. Aquí, com dius, perduraran els relats, un fet que fins i tot trobo entranyable, bonic. Però a les xarxes socials hi queden fotos, converses, comentaris, vídeos, llocs on s'ha anat, etc. Hi ha gent que les fa servir exageradament, i quan morin quedarà tot allà, fins i tot amb la possibilitat de seguir interactuant amb el difunt.
També ets mestra? :) Jo tot just vaig acabar el curs passat i només he pogut treballar un parell de mesos. A veure si mica en mica hi va havent més sort. Ara em poso amb el Gran en Llengua i Literatura Catalanes jo (abans Filologia Catalana), que el saber no ocupa espai! -
Una bona reflexió[Ofensiu]nuriagau | 05-07-2011
Un text que ens fa reflexionar sobre quelcom molt nou i que, fa poc també em vaig plantejar jo mateixa. No vaig indagar com tu, sobre la possibilitat de comunicar la defunció.
A vegades també m’ho he plantejat de la página d’RC. Aquí deixem els nostres escrits que podrán ésser llegits fins i tot quan estiguem al cel (amb connexió ADSL o sense).
Gràcies per compartir aquesta reflexió amb nosaltres,
Núria
PS: Compartim professió, Eloi.
l´Autor
9 Relats
17 Comentaris
5184 Lectures
Valoració de l'autor: 9.14