Cercador
Un adéu molt particular
Un relat de: EquinozioAquell dia estava cansat, avorrit i sobre tot necessitava tranquil·litat i soledat. No volia que ningú em parlés, volia parlar amb mi mateix. Així que vaig anar al mar, on segur que no hi hauria ningú. Quan vaig arribar-hi vaig agafar una tovallola que tenia al cotxe i em vaig estirar a la sorra, al mig de la platja, i allà, sol, mi vaig quedar.
Encara no era fosc del tot, perquè des d'on jo estava podia veure, allà, al fons del mar, una petita línia del sol, que feia que el mar semblés que tot cremava, i amb les petites ondulacions de les aigües semblaven reals, com si volguessin cremar tot el món, però com si el volguessin cremar a poc a poc tal com nosaltres l'hem consumit. Mentre estava allà, vaig poder veure com el foc s'apagava segon a segon, minut a minut, hora a hora. Mentre s'anava fent fosc jo estava allà, quiet, com una estàtua de les places més velles de l'antiga Roma, que fa segles que estan allà mirant a tothom que passa, quietes, immòbils, observants, despertes i vives per dintre però adormides i mortes per fora, consumides pel pas inexorable del temps però restaurades per les mirades encisadores que les observen. Jo hi era així.
Les hores passaven però jo encara no em movia. Semblava que esperes a algú, aquell algú que tothom espera, però que no sap per què l'espera, però que jo l'esperava, encisat en el reflex de la lluna sobre la plàcida mar, que no es movia, no gosant a despertar-me d'aquell somni on estava esclavitzat. La naturalesa m'esclavitzava amb la seva perfecció, gràcia, encant, delicadesa i excel·lència que té però que només ensenya, revela i exhibeix a molt pocs privilegiats. Ja que com tothom no és perfecte, i només es mostra a qui s'accepta tal com és, ja que aquesta persona accepta el que ella li ha donat. Llavors la naturalesa es mostra tal com ningú mai l'ha pogut observar i gaudir.
Mentre jo estava allà, gaudint de la bonic miratge, de la lluna reflectida a l'aigua va sortir una ànima. Era pàl·lida com el gel, transparent com l'aire i bella com la perla més pura del mar. Va sortir tota de l'aigua. Tenia un cos cobert per un vestit, un vestit blanc, mig transparent. Va fer un vol gràcil, i se'm va posar al meu davant. Quan vaig mirar-li els ulls, vaig veure-li milers i milers de estrelles, totes donant voltes per un mateix eix dintre de l'ull. La seva mirada era trista, plena de pena i nostàlgia. A la mà dreta portava una rosa, però no una rosa qualsevol sinó una rosa cada pètal de la qual s'hi podien distingir diferents elements, hi havia un pètal que cremava com l'infern, un que contenia tota la barreja dels mars, un altre que contenia totes les fulles dels arbres, un altre negre que no contenia ni llum. En aquella foscor de la nit, podia veure com aquella ànima amb la rosa a la mà em mirava però no em mirava, sinó que em desxifrava per dins, llegia tot el que pensava. Em va mirar una última vegada, per dins, i va tocar-me. Tot el meu cos va notar un calfred que va durar mil·lèsimes de segon però va ser intens, i l'ànima va desaparèixer. Llavors tot el meu cos va canviar, la meva roba va desaparèixer i vaig quedar tot nu, del meu voltant tot el que hi havia va ajuntar-se formant una tela sedosa que em va cobrir tot el cos. Vaig desaparèixer dins de les aigües, d'on mai vaig sortir.
Comentaris
-
Un adéu...[Ofensiu]Llibre | 16-05-2005
...un final, un comiat... però també pot ser un començar. Perquè sovint una mort implica un renéixer d'entre les flames (ostres!, ara m'he passat... serà influència del Harry Potter i l'au fènix???).
El que vull dir, és que no sempre un adéu significa un final.
M'ha agradat aquesta manera de narrar un canvi d'actitud, un enfrontament davant les adversitats. Perquè això és el que jo, amb raó o de manera equivocada, he llegit entre línies.
El protagonista es troba sol i cerca en el mar la pau que li manca a ell. Allà passa el temps, passa el temps, passa el temps... fins que una figura etèria se li apareix i el xucla.
Dic "el xucla" per aquesta força, per l'energia que ens transmets amb la imatge de l'ànima sortida de l'aigua... no pas perquè ens ho indiquis així.
Hi ha detalls, frases, que he trobat especialment aconseguides.
Per exemple:
"Semblava que esperés a algú, aquell algú que tothom espera, però que no sap per què l'espera..."
Recordes el que et vaig comentar un dia sobre el "mostrar" i el "explicar"? Doncs crec que aquesta és una manera de MOSTRAR, perquè descrius un sentiment que tots (suposo... o gairebé tots), en algun moment, hem viscut. I amb unes breus pinzellades ens situes en aquest estat anímic del protagonista.
O per exemple:
"La naturalesa m'esclavitzava amb la seva perfecció..."
Nano! Aquesta frase és poesia. La trobo bella per ella mateixa.
Un altre exemple:
"...podia veure com aquella ànima amb la rosa a la mà em mirava però no em mirava, sinó que em desxifrava per dins..."
Aquesta l'he trobat molt bona. Desxifrar per dins! Dones una sensació absoluta de complexitat. Per dins... l'està desxifrant!!! No entenent, o comprenent, o llegint... desxifrant!
Això sí. També t'he de dir que en general potser li cal una revisió. Polir detallets. Per exemple, i sobretot al començament, hi ha repeticions de paraules que no formen part, penso jo, de reiteracions que marquen un estil, sinó de breus lapsus.
O un altre detallet absurd que a mi m'ha cridat l'atenció i no m'ha fet el pes: "Així que vaig anar al mar, on segur que no hi hauria ningú".
Bé... en principi, el protagonista no va al mar: va a la platja. Ja ho sé, ja ho sé... tot això és filar molt prim. I no només això, sinó que són valoracions personals, subjectives, i per tant gens vàlides.
Però és que... a no ser que ja pretenguessis jugar amb el lector amb la imatge que el prota acaba dins el mar (i no sé per què, però dubto que aquesta fos la teva intenció)... dir que va anar al mar és no parlar amb propietat. I quan s'escriu un relat literari, cal intentar parlar amb propietat, no?
Però a banda d'aquests detallets, el relat trobo que funciona. És un somieig fascinant per un món que cavalca entre la realitat i la ficció. Entre la raó i el somni.
Fins la propera,
LLIBRE
-
aïllament...[Ofensiu]Pluja | 07-03-2005
m'ha recordat els moments que creus que no encaixes enlloc, que ets sents com una peça de puzzle perdut enmig dels oceans... només vols estar sol, acompanyat de la teva consciència, i pensar... o simplement sentir-te i prou... quan ni el vent, ni la calor, ni cap força de la natura és prou capaç de moure't del teu interior... fins que de cop... un cant, una carícia, un record... et fa despertar d'aquest estat... i tornes a la realitat, però ja no ets tu...
l´Autor
![Foto de perfil de Equinozio Foto de perfil de Equinozio](/imatges_autors/31333.jpg?rnd=1271254556)
177 Relats
536 Comentaris
272693 Lectures
Valoració de l'autor: 9.57
Biografia:
i ara puc, al teu costat,tornar a aprendre poesia,
ja estic preparat,
si et plau,
besa'm.
Camí de Polònia
'perqualsevolcosa'
equinozio arroba gmail punt com
Homenatge a un poeta (Brumari)
#flickr_badge_source_txt {padding:0; font: 11px Arial, Helvetica, Sans serif; color:#000000;}
#flickr_badge_icon {display:block !important; margin:0 !important; border: 1px solid rgb(0, 0, 0) !important;}
#flickr_icon_td {padding:0 5px 0 0 !important;}
.flickr_badge_image {text-align:center !important;}
.flickr_badge_image img {border: 1px solid black !important;}
#flickr_badge_uber_wrapper {width:150px;}
#flickr_www {display:block; text-align:center; padding:0 10px 0 10px !important; font: 11px Arial, Helvetica, Sans serif !important; color:#3993ff !important;}
#flickr_badge_uber_wrapper a:hover,
#flickr_badge_uber_wrapper a:link,
#flickr_badge_uber_wrapper a:active,
#flickr_badge_uber_wrapper a:visited {text-decoration:none !important; background:inherit !important;color:#3333CC;}
#flickr_badge_wrapper {background-color:#FFFFFF;border: solid 1px #FFFFFF}
#flickr_badge_source {padding:0 !important; font: 11px Arial, Helvetica, Sans serif !important; color:#000000 !important;}
www.flickr.com
![Equinozio's photos](http://static.flickr.com/11/buddyicons/14433947@N00.jpg?1117486639)
More of Equinozio's photos
Em dic:
Enric Bisbe Gil