Cercador
Summer Blues (T'escoltaré sempre V)
Un relat de: SuzanneAllò que no et mata et fa més fort. Com ahir, que em vaig quedar sense benzina amb el fill petit d'una veïna que jo m’havia ofert a recollir del casal d'estiu. Afora plovent a bots i barrals, només eren les set de la tarda, però el poble estava tan desert i el cel era tan fosc que semblaven les deu d’un depriment vespre d’hivern. Sense benzina, però amb un nen de sis anys i un paraigües negre i vell de no se sap qui com a únic ajudant. Per sort estava només a un parell de minuts de casa, així que vam anar caminant a agafar l’altre cotxe per anar a comprar una bossa de benzina, omplir i portar el primer cotxe a casa i tornar caminant a buscar l'altre. Bé, és una història llarga i avorrida (sinònims de patètica avui). Però imagineu que una sola persona hagués de conduir dos cotxes a la vegada. És clar que no es pot! Vam acabar més xops que el mediterrani.
L’escriptor de la casa 5 ens va veure entrar per tercera vegada a casa tot xops i va ser tan amable de sortir a veure si tot anava bé. Les meves llàgrimes afortunadament no es distingien de l’aigua que lliscava per la meva cara. No podia evitar la visió del paraigües negre, vell i de no se sap qui com la metàfora adequada de mi mateixa.
-És clar que sí! -vaig mentir fingint un ampli somriure. No s'ho devia creure, perquè i va entrar amb nosaltres a casa. Després que se n’anés el nen amb la seva mare, em vaig poder relaxar per fi i l’escriptor va omplir dues copes de conyac. No és que el conyac m’agradi gaire, ni l’escriptor tampoc, però no vaig rebutjar el seu consol, si enteneu el que vull dir.
L’escriptor de la casa 5 ens va veure entrar per tercera vegada a casa tot xops i va ser tan amable de sortir a veure si tot anava bé. Les meves llàgrimes afortunadament no es distingien de l’aigua que lliscava per la meva cara. No podia evitar la visió del paraigües negre, vell i de no se sap qui com la metàfora adequada de mi mateixa.
-És clar que sí! -vaig mentir fingint un ampli somriure. No s'ho devia creure, perquè i va entrar amb nosaltres a casa. Després que se n’anés el nen amb la seva mare, em vaig poder relaxar per fi i l’escriptor va omplir dues copes de conyac. No és que el conyac m’agradi gaire, ni l’escriptor tampoc, però no vaig rebutjar el seu consol, si enteneu el que vull dir.
Comentaris
-
Com un culebrot per capítols.[Ofensiu]Carles Ferran | 17-12-2011 | Valoració: 10
Tota una declaració el nick, que he corroborat quan he llegit la bio. T’he trobat vagarejant per el web, i m’han agradat les històries amb la Sílvia. Llàstima no haver-te conegut abans, t’hauria inclòs al meu darrer relat. Vindré de visita de tant en tant.
l´Autor
17 Relats
51 Comentaris
21947 Lectures
Valoració de l'autor: 9.63
Biografia:
De sempre, crec, m'ha agradat escriure, però gairebé mai no ho he fet."Well never mind,
we are ugly but we have the music."
L. Cohen.
Visiteu-me aquí també, si us plau, ;-)
tuttifruttiworld.blogspot.com
Últims relats de l'autor
- Summer Blues (T'escoltaré sempre V)
- T'escoltaré sempre (IV)
- T'escoltaré sempre (III)
- Esbossos
- All About Sílvia (T'escoltaré sempre II)
- T'escoltaré sempre
- Ni si, ni no, ni blanc, ni negre (al tren de rodalies)
- El mono lector
- A les meves poetesses mortes
- Perquè el Rick s'ho valia
- L'última Onada
- Per 300 euros!!!
- La Maria al tercer mil.lenni
- Trio viure
- Lolita, quina mandra