Cercador
Quan tornin les foscors (IV - bis)
Un relat de: Miquel Bohigas CostabellaIntroducció
El jove, seguint instruccions del mestre, s'ha tornat a posar la camisa, o sigui que bé.
-Mestre, estic cansat. Quan falta?
-Mira fill, falta tant com això, -li diu fent una mena de mapa amb el peu, a la sorra.
-------------------------------------------------------
Capítol IV (bis) - El retrobament (II)
Abans de continuar, i per no perdre el fil del relat, és bo fer un petit repàs dels darrers instants del capítol anterior, que curiosament corresponen als primers instants de l'emotiu retrobament:
-Maaare! -Exclama la Margot.
-Fiiilla! -Exclama la mare.
(l'autor vol deixar clar que les dues dones van deixar anar les respectives exclamacions alhora, però bé n'havia de posar primer una i després l'altra, no?).
Després d'una forta encaixada, com és costum de fer en aquests casos, la Margot, amb la veu encara rogallosa, pregunta, aixecant-se de puntetes per mirar per damunt les espatlles de la mare:
-I el pare, on és el pare?
-El teu pare?, -li respon la Perpètua de Can Tragèries, o sigui, la mare. -Ai, filla, qui sap on para el tu pare!. Quan tu vas nèixer, ja feia set mesos que no li vèiem el pèl -Llavors, la dona, que ja no pot més, es posa a plorar.
-Vinga, mare, no ploris -la consola la filla. -Avui ha de ser un dia alegre -afegeix tractant d'animar-la -..i ens hem d'explicar taaantes coses!
-Tens raó, entrem, entrem fa la mare, -eixugant-se les llàgrimes amb el davantal.
La gent, en veure que les dues dones entraven cap dins i que els cotxes se'n tornaven, va començar a desfilar cap a casa.
Al llindar de la porta, el gos, més intranquil que mai, dedica uns lladrucs de benvinguda a la desconeguda que acaba d'arribar.
-És diu Neró, t'agradarà -diu la mare a la Margot, referint-se al gos.
-Sí és clar -afirma la noia, convençuda. -I ara mare, explica'm: què vas fer el dia que vaig marxar?
-Sí, vès. Sense el cotxe, vaig haver de tornar a peu del super. I tan carregada com anava! No sé pas com vaig poder!. Me'n recordo que, amb els nervis, em vaig deixar els bolquers al carro. I fins que no vaig arribar a casa no me'n vaig adonar. Em va fer una ràbia!, -recorda la Perpètua.
-I, no els vas tornar a buscar? -l'interpel·la la Margot, una mica mosquejada.
-Perquè els volia jo els bolquers, si ja no te'ls podria posar mai més, mai més!, -i la pobra dona torna esclatar a plorar. -Encara quan hi penso em vé una cosa, -afegeix entre sanglots. -Però, parla'm de tu, Margot, filla meva, -li diu forçant un canvi a la conversa. -Com t'ho has fet tots aquests anys? M'han dit que t'estaves tota sola, ara
La Margot, una mica encesa, -Sola, dius?. Poc que hi he estat pas mai tota sola, jo!. Durant tots aquests anys no m'ha faltat mai la companyia, saps? Primer els meus .. pares, -aclareix, dubtant per un instant si la paraula pares era la més escaient en aquella situació, -I després en Quitolis, saps?.
-En Quitolis? -fa la mare extranyada.
-Li deia així perquè, de petita, abans de dormir, em cantava l'Agnus Dei Qui Tollis Pecata Mundi. Deia que l'havia après al seminari, -va acabar la Margot, fent un profund suspir, com si en fer-lo tornés a reviure aquells moments tan feliços.
-Però qui carall és aquest Clitoris? -torna a preguntar la mare, que no se n'entera.
-Quitolis, Quitolis! -Crida la Margot, molt emocionada, reprenent els brams que feia uns moments havia deixat la seva mare.
(continuarà )
Comentaris
-
jojo!! leave (get out)[Ofensiu]Linkinpark | 31-12-2004
divertidissima, pobra mare! va pagar uns bolquers que no va utilitzar. Quin trauma!!!!
Demà passaré al capitol 5, així que dona't pressa a publicar, q si no, jo el relat me l'acabava avui!!!
l´Autor
![Foto de perfil de Miquel Bohigas Costabella Foto de perfil de Miquel Bohigas Costabella](/imatges_autors/9058.jpg?rnd=1631114017)
94 Relats
341 Comentaris
196805 Lectures
Valoració de l'autor: 9.34
Biografia:
Sóc qui sóc i quan vull, faig el què puc i el què no vull, no ho faig, si puc. A mitjans del 2004, quan vaig descobrir RC, em vaig posar a escriure i, durant uns anys, hi vaig ser força habitual. Després em vaig ficar al món de la fotografia i, darrerament al del teatre, on participo amb el grup IncreiXendo.També penjo fotos a flickr.
Per si t'interessa, visc a la Vall de Llémena.
Els meus Relataires:
Envia'm un e-mail, si et sembla