Cercador
pols
Un relat de: shineQuina immensitat de res,
que estrany sembla tot.
Estic caient en un buit,
un forat que sembla ser sense fi,
un lloc on mai acabo d'enfonsar-me.
M'agradaria posar-me un troset de mon
a la butxaca, però m'acabo de donar compte
que esta foradada, tot el que hi havia s'ha perdut,
només hi queda pols, pols que sempre hi serà.
Miro la lluna, tendra, intensa i només imagino
un negre pou on tu reflecteixes el teu somriure.
Les estrelles ballen el vals de la lluna,
i els meus sentiments s'han perdut per alguna banda.
Tot el que veig sembla ser massa per la meva ànima.
Plena de somnis que mai és faran realitat,
aquesta immensitat m'atordeix.
Tu, arribes ara al meu costat, per fi t'he trobat,
no t'imagines el que m'importes.
Escolta la música de l'estel silenci, l'estona que siguis aquí,
malgrat que no l'entenguis i no diguis res que no surti del teu cor.
Mentre jo segueixo caient, no se be on,
dins una realitat que somio,
en aquest immens buit.
No se si el buit existeix a l'abisme
o no mes a la meva ànima.
Els vagabunds estels canten la seva melodia,
i jo només els escolto, no se res més.
De vegades penso que amb això en tinc prou,
amb un grapat de pols d'estrelles
i amb uns quants raigs de lluna,
als que no puc pagar els somnis que m'inspiren.
Quan em sento cansada d'aquesta bruta i absurda Terra,
se que al teu costat veuré més a prop les estrelles
i deixaré volar el meu esperit.
Les estrelles encara ballen, la lluna segueix somrient,
i tu, encara segueixes al meu costat.
Jo, segueixo caient, caient i caient,
en un abisme sense fi, escoltant un eco fugaç i estrany,
i tan sols penso en si tot això tindrà un final,
el nostre propi univers, la meva pròpia existència.
En si la meva anima arribarà a reflectir aquests estels.
Ets el meu món, el meu univers, la meva anima... ets una part de mi, ets TOT !
Mai m'oblidis !
Espero que les paraules que la pols escriu entre tu i jo, mai s'esborrin !
T'ESTIMO
Comentaris
-
estic fet...[Ofensiu]Capdelin | 16-01-2005
"POLS" je je je... perquè encara no m´has enviat el mail... et torturaré fins que... ja ja je!
-
ah...[Ofensiu]Capdelin | 13-01-2005
se m´oblidava dir-te... que tens molta literatura en el teu cap, bon vocabulari, molta poesia amagada en aquest cor teu que batega melangia... molta imaginació i molta força dintre teu... segueix escribint... et necessitem, shine!
un ptó, wapa! i... ÀNIMS!!!!!! -
pols...[Ofensiu]Capdelin | 13-01-2005 | Valoració: 10
d´univers, de lluna, de somnis... ( què wapo! )
butxaques foradades per on s´han perdut tantes coses ( què wapo! )
has fet un relat interior, dens, abstracte, de vegades un xic pessimista, d´altres aferrant-te a ELL que és el teu TOT ( què wapo! )
escrius molt bé!!! ( què wapa! je je je )
tens en el teu JO, amagat... una condensació de dubtes, de desitjos, d´idees, d´interrogants, de pors... que fan que et sembli que estàs caient per un buit immens... o no... potser estàs lluitant per ser tu, per ser lliure, per ser el que t´agradaria ser, per sortir del munt de carn humana dels que ja no somien res... per definir la teva ànima i conéixer un camí per on vols caminar... ( collons! XD, quin rotllo que t´he fotut )
ànims, shine... segur que portes en els pantalons o en la jaqueta... alguna petita butxaqueta sense forats encara... on sí hi pots posar el teu món... i, ja que és tan difícil canviar el món i les coses i les persones... potser que ens canviem els ULLS i segur que ho veurem d´una altra manera... perquè, saps...? dels pous... també se´n surt.
no et coneixia i ara... ja tens un altre lector... però m´agradaria que escribissis més... ho espero...
PD. al llegir el teu escrit... m´he imaginat que sentia una melodia de Chopin... que venia de la boca de dalt del pou... que et captivava i t´ajudava a sortir... i respiraves aire suau de nous somnis...
un ptó, wapíssima! i una abraçada!
si tens ganes de parlar... ja ho saps. Capdelin@hotmail.com
l´Autor
![Foto de perfil de shine Foto de perfil de shine](/imatges_autors/50783.jpg?rnd=1339769473)
24 Relats
64 Comentaris
34807 Lectures
Valoració de l'autor: 9.73
Biografia:
CALLADAMENTDes d'aquesta aspra solitud et penso.
Ja no hi seràs mai més quan treguin fulles
els pollancs que miràvem en silenci
des del portal de casa.
Tantes coses
se m'han perdut amb tu que em resta a penes
l'espai de mi mateix per recordar-te.
Però la vida, poderosa, esclata
fins i tot en un àmbit tan estricte.
Tu ja no hi ets i els pollancs han tret fulles,
el verd proclama vida i esperança
i jo visc, i és vivint que puc pensar-te
i fer-te créixer amb mi fins que el silenci
m'engoleixi com t'ha engolit per sempre.
Miquel Martí i Pol
** Per si algú vol xerrar una estoneta:
urgell38@hotmail.com