Cercador
Paradís d'ombres
Un relat de: EquinozioAquell dia em vaig despertar decidit. Mai ho havia fet i mai ho tornaria a fer. Mentre em llevava vaig mirar el llit de matrimoni, era buit de felicitat, d'un cop d'ull, vaig repassar tota l'habitació on dormia. Tenia tota la roba bruta de feia dies escampada per terra, les sabates brutes de fang, ja sec i també tirades, em vaig rascar la panxa i vaig badallar, encara tenia son.
Mentre m'aixecava del llit mirava per terra en busca d'alguna cosa que encara es pogués aprofitar per un últim dia. Em vaig passejar per l'habitació despullat, mentre no trobava res per posar-me. Vaig pujar la persiana. La llum blanca i càlida em feria els ulls. La llum radiant entrava per la finestra amb alegria. No vaig poder suportar aquella visió i vaig tancar-la. Vaig estar regirant l'habitació fins que vaig trobar alguna cosa decent per posar-me, i vaig sortir al passadís.
El passadís no esta més net que el dormitori on jo dormia. Allò, la meva casa, era un escombriaire. Vaig trigar un parell de minuts fins que vaig aconseguir arribar al menjador, que tenia un aspecte similar. Vaig agafar una tassa neta, l'última, i em vaig servir llet.
Que m'havia succeït aquell últim any? Com havia arribat a aquell estat? Per què ja no m'importava la vida? Quan havia canviat des de quan era aquell noi jove amb cara de felicitat fins ara. Segur que havia sigut aquella noia amb que vaig estar uns mesos. Tot m'avorria, res tenia sentit per a mi. Cada dia em llevava per desitjar tronar-me a dormir i no llevar-me més. Potser havia sigut per aquell distanciament amb els pares? Tot era possible. Potser... realment... només era jo. Que al no entendre aquesta societat m'havia automarginat voluntàriament. I per què no? No entenia com la gent es trepitjava per tal de ser famós, per tal de sortir cinc minuts a la televisió. Potser era jo que no encaixava allà. Molts dies desitjava ser una pedra per ta de no haver de veure com tothom feia el que volia.
Em vaig acabar la llet i la tassa va ser deixada sobre tota la pila de plats, ganivets i demés estris culinaris. Aquest dia seria diferent ho tenia decidit. Vaig sortir corrents perquè ja feia tard, vaig tancar la pota d'un cop i vaig pujar a l'ascensor, on hi havia un veí. Jo no vaig dir res i ell em va dir "Hola", llavors només vaig prémer per anar a recepció. Aquell veí que tenia al costat no el coneixia de res. Llavors ell va començar a parlar, per mi parlava sol, però ell creia que parlava amb mi, però jo no li feia gens de cas, només de tant en tant el mirava i deia "sí" com si entengués el que dia. No estava per escoltar aquella persona que xerrava perquè s'havia que no podia marxar corrents. Jo crec que la gent parla perquè no els agrada el silenci i per això prefereix dir bajanades. Tant bon punt va sonar el "clínic" que havíem arribat a la planta baixa, vaig sortir corrents, sense ni tant sols dir un "adéu" fugaç. Ell quan jo ja era fora va dir "adéu i bon dia" però ja era tard, ja no el sentia.
Mentre caminava observava com tothom actuava. Com un noi jove mirava els pits a una noia amb que parlava. Com un home gran escopia un bol de mocs i el deixava al mig de la vorera per que tothom el pogués satisfer. Com una dona deixava que el seu gos fes les necessitats sobre la vorera mentre fumava una cigarreta. Suposo que ja entenia perquè aquells últims mesos o anys, no ho sé, havia canviat tant. Potser perquè cadascú es dedicava a la seva vida, com és normal, i per això es distanciava dels altres.
Durant tot el dia em repetia "Estic decidit , estic decidit!". Ja era fosc, tot el cel havia canviat, ho notava, tot l'ambient estava tens, jo també, ja havia arribat l'hora, em repetia. Llavors entro a casa, deixo les claus sobre la taula, camino entre les escombraries i arribo al bany. Obro la porta. Esta net. Poso l'aixeta en la posició d'aigua calenta i el tap ; vaig cap a la cuina. Desprès d'uns minuts ja he tornat al bany. Em despullo i em fico dins la dutxa. Esta molt calent, mmm... Es molt relaxant, però ja és l'hora, esta decidit. Agafo el ganivet que m'havia portat de la cuina i m'obro les venes.
- Ah! per això no estaves a la llista?
- Sí, suposo.
- Bé, doncs ja que has arribat fins aquí ja pots passar, però mai entendre per què ho feu?
- Com? Qui ho feu?
- Tots, no et pensis que ets l'únic.
- Bé, perquè... bé, mai ho entendries, però tingues per cert que l'infern no és l'infern que tu coneixes.
Comentaris
-
el segon[Ofensiu]neret | 23-07-2005
t'he de dir que coincideixo bastant amb el comentari de la llibre, encara que, evidentment, jo no et sabré fer una crítica tan currada com la seva.
Tot i que el tema no és original, sembla que el suicidi és un argument molt sofert, la manera d'enfocar-lo la trobo molt original. I també trobo que planteges molt bé la situació, la descripció dels sentiments del protagonista i com arriba a la decisió final. Ara, crec que li hauria convingut una repassada, hi ha alguna frase no gaire ben lligada i alguns errors per escriure massa ràpid (ara qui estigui net de culpa, i no seré jo, que tiri la primera pedra)
apa, segueixo llegint! -
COMENT[Ofensiu]Llibre | 14-07-2005
Ostres, estimat Equinozio! T'he de reconèixer que em tenies intrigada, amb aquest relat. Anava llegint, anava paint el cúmul de sensacions d'angoixa, solitud, desencís, abandó... tota aquesta barreja de sentiments que t'has esmerçat a mostrar-nos en la història que ens expliques, i no aconseguia intuir cap a on ens volies portar.
He vist com el protagonista es llevava i sortia de casa, decidit a fer una cosa, alguna cosa. He vist com deambulava pels carrers fins que el dia passava de la llum blanca i càlida al cel fosc. He vist com s'autoconvencia de la decisió presa i s'ho repetia una vegada i una altra... Però gairebé fins el darrer moment no he sospitat quin seria aquest final: el suïcidi.
I després, aquesta conversa tan peculiar, que gairebé m'atreviria a qualificar de tret característic de la teva obra, perquè ja surt d'una manera similar en altres relats teus.
Mira: m'ha agradat el plantejament i el desenvolupament, però t'he de confessar que la forma no és de les més reeixides.
Crec que és un text precipitat. Però no em refereixo ara a una precipitació narrativa o argumental. Em refereixo a que no l'has treballat i polit, que no té el nivell d'altres relats teus.
No t'enfades, oi, si et dic això? Que t'ho dic de molt bon rotlle, eh? Que de veritat que m'agrada com escrius, i tens una capacitat per plasmar l'entorn del fet o dels personatges que descrius que em resulta increïble. M'encanta, de veritat. Però vés! Aquest relat trobo que no te l'has currat! (rodolí!)
Per exemple:
1.- El passadís no esta més net...--> De cop i volta passes el temps verbal a present i a continuació el tornes a passat.
2.- Cada dia em llevava per desitjar tronar-me a dormir...--> He, he... Molt bo! Una persona es trona a dormir, suposo que quan s'adorm roncant. (sí, ja ho sé, ja ho sé... aquest és un error tipogràfic... però noi! Els relats s'han de polir una miqueta, abans de ser enviats, no?
3.- ...vaig tancar la pota d'un cop...--> Sense comentaris.
I podria seguir fent conya, però no voldria que t'emprenyessis. No sé, Equinozio. Això és una petita "bronca" perquè sé que tu ho pots fer molt, però que molt millor. I aquest relat, que és el primer que vas publicar (i per això et disculpo aquests "errors") no està al teu nivell.
Voldria afegir, però, si és que encara m'estàs llegint i no m'has engegat a pastar fang (cosa força possible), que hi ha aspectes que sí considero ben trobats.
Per exemple: he dit que no sabia per on sortiries, i ho mantinc. Però un cop he conegut el final, m'he adonat que al llarg del relat ja donaves pistes força subtils sobre el recorregut que pensaves fer.
Mai ho havia fet i mai ho tornaria a fer.
d'alguna cosa que encara es pogués aprofitar per un últim dia.
Més endavant hi ha tot un paràgraf carregat d'interrogants on planteges amb criteri la situació anímica del protagonista. Amb sols un paràgraf ens expliques força coses d'ell, i això no sempre resulta senzill.
I la darrera frase, la que tanca el relat, també la considero ben trobada: - Bé, perquè... bé, mai ho entendries, però tingues per cert que l'infern no és l'infern que tu coneixes.
L'infern no és l'infern que tu coneixes. Bravo! Tanques amb mestria la història.
Resumint: bona història, bon plantejament... però m'has fallat amb les formes.
Una abraçada,
LLIBRE
PS.- Després d'aquest comentari, em continuaràs dirigint la paraula??? -
Disculpa'm, però...[Ofensiu]Llibre | 29-04-2005
això no és un comentari: és un agraïment.
Acabo de rebre el teu comentari a un relat meu, el darrer, i ha arribat al moment just, al moment precís, a l'instant concret en què em feia falta.
Avui no tinc un dia especialment genial, i rebre un comentari... vés! m'ha aixecat la moral.
Te'n dec una!
Gràcies,
LLIBRE -
el final....[Ofensiu]Equinozio | 07-01-2005
El text fins a la conversa és l'explicació de l'home mort que li fa a algú que està a les portes del cel.
No sé si m'explico??
Quan l'home mor, representa que va al cel, i el que hi ha a les portes d'aquest li pregunta perque no està a la llista dels morts, i el mort li explica la historia de perque s'ha mort sense estar a la llista,
Complicat... fins i tot per a mi
i llavors diu k mai entendra pq ho fan i clar l'altre s'extranya per que ho diu en plurar, com si tothom es suicides per la merda de món que ens ha tocat viure...
espero k t'hagi quedat clar Lady Aliena
Ah i gràcies pel comentari
-
Hòstia!![Ofensiu]Baiasca | 07-01-2005 | Valoració: 9
Hola!
Primer, moltes gràcies pel comentari...
M'he sentit bastant identificada amb el noi que parla... Tots durant la vida rebem algun pal, i ho passem malament sense saber el veritable origen de tot el mal que (ens sembla que) ens passa.
Vja, que molt bé tio, però... no entenc massa el final....
:S Explicam-ho siusplau!!!
Ptons
l´Autor
![Foto de perfil de Equinozio Foto de perfil de Equinozio](/imatges_autors/31333.jpg?rnd=1155740782)
177 Relats
536 Comentaris
272693 Lectures
Valoració de l'autor: 9.57
Biografia:
i ara puc, al teu costat,tornar a aprendre poesia,
ja estic preparat,
si et plau,
besa'm.
Camí de Polònia
'perqualsevolcosa'
equinozio arroba gmail punt com
Homenatge a un poeta (Brumari)
#flickr_badge_source_txt {padding:0; font: 11px Arial, Helvetica, Sans serif; color:#000000;}
#flickr_badge_icon {display:block !important; margin:0 !important; border: 1px solid rgb(0, 0, 0) !important;}
#flickr_icon_td {padding:0 5px 0 0 !important;}
.flickr_badge_image {text-align:center !important;}
.flickr_badge_image img {border: 1px solid black !important;}
#flickr_badge_uber_wrapper {width:150px;}
#flickr_www {display:block; text-align:center; padding:0 10px 0 10px !important; font: 11px Arial, Helvetica, Sans serif !important; color:#3993ff !important;}
#flickr_badge_uber_wrapper a:hover,
#flickr_badge_uber_wrapper a:link,
#flickr_badge_uber_wrapper a:active,
#flickr_badge_uber_wrapper a:visited {text-decoration:none !important; background:inherit !important;color:#3333CC;}
#flickr_badge_wrapper {background-color:#FFFFFF;border: solid 1px #FFFFFF}
#flickr_badge_source {padding:0 !important; font: 11px Arial, Helvetica, Sans serif !important; color:#000000 !important;}
www.flickr.com
![Equinozio's photos](http://static.flickr.com/11/buddyicons/14433947@N00.jpg?1117486639)
More of Equinozio's photos
Em dic:
Enric Bisbe Gil