Cercador
L'adéu definitiu
Un relat de: marta_gutT'he dedicat pàgines i pàgines solament a tu, però quan les torn a llegir em semblen fulls tacats de tinta inútilment, i tots tenen el mateix final tràgic: acaben allà mateix, dins la paperera, arrugats o esquinçats.
I és que no entenc com malgrat tot encara cerc la teva mirada i, tot i no trobar-la, em segueixes fascinant, com el primer dia. T'observ de reüll, quasi sense veure't, però m'agrada notar la teva presència encara que sigui a l'altra punta de passadís. Sé que és una bogeria, que hauria de deixar-ho anar, però hi ha coses que el temps no cicatritza... i tot ha pasat tan de cop! Per això et seguesc amb la mirada quan sé que em dónes l'esquena i intent distingir la teva veu entre totes les altres.
El que no suport, però, es creuar-te. He de reprimir l'impuls d'arrecar a córrer. Lluny, molt lluny de la teva indiferència, on no puguis menysprear-me, on perdre l'alè fins al punt de no trobar diferència entre córrer o morir. Deixar que l'aire s'escapi dels meus pulmons i prohibir-li l'entrada de nou, sentir com els batecs es van apagant a mesura que tota jo s'adona que l'esprintada final ja ha acabat.
Però sé que un cop escrites aquestes paraules no hi haurà tornada enrera possible, perquè cada dia et perd una mica, i aquest escrit n'és la prova definitiva. Em deman com és que m'he rendit tan aviat... Simplement, ja no tinc forces per seguir lluitant. Tothom recull el que sembra, i això deu ser el que em meresc. Qui sap, tal volta en una altra vida no vaig saber estar a l'altura de les circumstàncies.
UN MÓN, DUES CLASSES DE PERSONES. De tu depèn decidir de quin bàndol estàs. Jo ja he escollit (decisió... correcta o incorrecta, això només ho sap el vent).
Comentaris
-
Fes-li saber.[Ofensiu]JOANPG | 18-11-2008 | Valoració: 10
Patir inutilment mentre l'altre viu feliç crec que és inutil. O t'oblides i obres els ulls a la vida que comensa cada dia disposada a tirar endevant, amb error o sense, o viuras inutilment engoixada.
Jo que soc ja gran, vell podriem dir, cada matí em llevo amb l'esperansa de que la vida em permetrà gaudir-ne d'ella.
Una noia jove que diu que és massa jove per fer-se gran em recorda un conte, el del noi que no volia creixer (Peter Pan) i això no és més que un conte. Tu has de creixer en tots els aspectes i ser feliç amb el que t'agradi i que la vida t'anirà posant al devant dia a dia. Has de triar tu, has d'escollir el camí o el corriol que et porti a la plenitut, a sentir-te realitzada com a persona maravellosa que ets, tot i no coneixe't.
Perdona el sermó.
Una forta encaixada de JOANPG. -
L'ADÉU ES DEFINITIU[Ofensiu]EULALIA MOLINS ARAGALL | 07-11-2008 | Valoració: 9
Si li arriba el missatge a l'altre persona, si no, només patirà la persona enamorada, ell no ho sabrà mai, perquè potser tampoc sap que té una enamorada. Has escrit molt bé i t'expliques encara millor. Ens seguim llegint.
-
Errada[Ofensiu]marta_gut | 07-11-2008
He escrit pasat en comptes de passat! Errada mentres teclejava :)
l´Autor
![Foto de perfil de marta_gut Foto de perfil de marta_gut](/imatges_autors/521293.jpg?rnd=1342245853)
59 Relats
111 Comentaris
57031 Lectures
Valoració de l'autor: 9.86
Biografia:
Qui té ulls per veure i orelles per escoltar, es convenç de que els mortals no poden encobrir cap secret. Perquè quan els llavis callen, xerren les puntes dels dits i l'emoció traspua per tots els porus del cos.Sigmund Freud.