Cercador
Germans
Un relat de: Georgina_rubioM'aixeco a fora ja és fosc, he dormit tota la tarda, no em trobava gaire bé però aquesta migdiada m'ha anat de perles.
On és tothom? Faig un recorregut amb la mirada per l'habitació, estic completament sola i no sento a ningú. Res. M'estranyo.
Hauran marxat sense mi i sense avisar-me?
Camino cap a la porta arrossegant els peus, i apareix en Bobby el meu gos de l'infancia que és mort. Això no pot estar passant, és impossible.
Em giro i el meu germà està estirat a sobre el llit mirant una televisió que mai ha estat allà.
Dec estar somiant; penso.
No tinc por. Observo al meu germà, feia tant de temps que no el veia; d'ença de l'accident. Em sento al seu costat i l'abraço, em torna l'abraçada.
Separant-me d'ell li miro als ulls, l'expressió de la cara era tal i com el recordava, jove més gran que jo quan va marxar i es va quedar estancat a una edat que jo feia moltíssim temps que ja havia superat.
Em miro les mans, ja no tenen cap arruga són, joves.
Em veig en un mirall, torno a tenir 19 anys i era feliç.
El torno a abraçar contenta mentre les llàgrimes em cauen galta avall.
Em desperto amb el coixí moll, i amb la sensació encara vívida a la meva pell de la seva abraçada. Torno a sentir a tothom que m'envolta, torno a ser la dona gran que mai he volgut ser. Però també em desperto amb la certesa que cada cop falta menys per retrobar-me amb ells.
On és tothom? Faig un recorregut amb la mirada per l'habitació, estic completament sola i no sento a ningú. Res. M'estranyo.
Hauran marxat sense mi i sense avisar-me?
Camino cap a la porta arrossegant els peus, i apareix en Bobby el meu gos de l'infancia que és mort. Això no pot estar passant, és impossible.
Em giro i el meu germà està estirat a sobre el llit mirant una televisió que mai ha estat allà.
Dec estar somiant; penso.
No tinc por. Observo al meu germà, feia tant de temps que no el veia; d'ença de l'accident. Em sento al seu costat i l'abraço, em torna l'abraçada.
Separant-me d'ell li miro als ulls, l'expressió de la cara era tal i com el recordava, jove més gran que jo quan va marxar i es va quedar estancat a una edat que jo feia moltíssim temps que ja havia superat.
Em miro les mans, ja no tenen cap arruga són, joves.
Em veig en un mirall, torno a tenir 19 anys i era feliç.
El torno a abraçar contenta mentre les llàgrimes em cauen galta avall.
Em desperto amb el coixí moll, i amb la sensació encara vívida a la meva pell de la seva abraçada. Torno a sentir a tothom que m'envolta, torno a ser la dona gran que mai he volgut ser. Però també em desperto amb la certesa que cada cop falta menys per retrobar-me amb ells.
l´Autor
![Foto de perfil de Georgina_rubio Foto de perfil de Georgina_rubio](/imatges_autors/1037402.jpg?rnd=1846593488)
4 Relats
3 Comentaris
2398 Lectures
Valoració de l'autor: 9.99