Cercador
Escapada a l'infern- Segona part
Un relat de: Josep Bonnín SeguraAra, des d'on estic, me'n puc adonar que els meus pares tenien traçat un pla. Si un pla del que jo no vaig ésser conscient fins després del primer any d'estar casada amb John.
Els primers dies, no podia sabre exactament el que m'estava ocorrent. Percebia remors, aproximacions, algun contacte, que exactament no es podia definir com a tacte. Un estat molt lleuger, que malgrat haver baixat quinze kilògrams de pes amb dos mesos, mai m'havia portat a aquella sensació. Vós podria dir que tenia el pes d'una ploma si no fos perquè aquesta metàfora únicament l'he poguda comprovar des de fora. Vull dir que quan agafava un plomissol de gorrió, hi havia un subjecte i un objecte. Una separació. Just ara no hi era. Jo no era com una ploma; jo era una ploma. Semblava d'alguna manera haver traspassat els meus propis límits, o al manco uns límits en els que ens veiem afincats els éssers humans.
El primer aniversari meu i del John, férem un dinar familiar.
Ai, be, això vós ho contaré més endavant, és que en aquest estat em costa moltíssim precisar la cronologia dels fets. Perdoneu-me
Vós estava dient que els meus pares tenien un pla. Si, vós explico. Ja que amb mi no havien pogut arribar al control total de la meva llibertat. Ja que no havia fet a "rajatabla" els seus suposats, tant en estudis com amb el treball que ells pretenien, tenien l'esperança de que un home que tingués clars dels conceptes i els seus valors, podria fer el que a ells se'ls s'hi havia escapat de les mans.
A l'instant en que vaig començar a tontejar amb nois, ells posaren impediments a que es formalitzés res de seriós si no era del seu agrad (família inclosa). Dit en altres paraules, intentaven aconseguir-me el futur marit meu que em dugués pel bon camí. Per res comptava la meva felicitat; i també s'ha de dir que ells semblava que no ho havien estat mai. Simplement se suportaven. Es xerravan l'indispensable des de la mort del meu germà gran a la Guerra del Vietnam.
Semblava que ambdós s'acusessin i es responsabilitzessin de la seva mort. Malgrat quan venia el cas, mostraven, amb orgull, la medalla al valor concedida pel Govern al meu germà, com honor pòstum.
Avui sembla que està entrant una mica de sol per la finestra. La claror és més accentuada que altres dies. He perdut la noció del temps que fa que estic aquí. Realment no sé exactament on soc. L'estat de vigília i l'estat de dormida no existeixen. És una continuïtat permanent sense ni passat ni futur. Únicament un present que ho engloba tot. Per aquest motiu, em sembla, que tinc lapsus en la cronologia del que va ocórrer.
La mort del meu germà tampoc va capgirar gens la vida dels meus pares. Interioritzaren el seu dolor cobrint-lo amb una gran carcassa de ciment i tenyida de "valor i deure patriòtic". A partir d'aquell moment es començaren a odiar. Al principi no sabien exactament el que odiaven fins que amb el temps es personalitzar amb mi. Jo estava viva. I n'Edwart, el meu germà mort, que si realment responia a totes les expectatives seves, havia mort.
Tinc un record. Tal volta l'únic que m'arriba i tinc la sensació de saber-lo a on situar. Vaig caure. Un gran sotrac. Vaig rodolar les escales que havia començat a baixar. Després un crit. I finalment una remor molt atenuat de sirenes.
La situació d'odi cap a mi es va anar fent evident a mida que passava el temps. Jo ho intentava justificar pel dolor que recobria a tota la família. Des d'aquell dia, en que ens va arribar la comunicació oficial de la mort en acte de servei de'n Edwart, no va tornar a aparèixer un somriure a casa.
Quan l'odi cap a mi, se n'adonaren que no satisfeia la seva infelicitat, la falta de sentit de la seva vida, i la manca de respostes a totes les preguntes que es feien, necessitaren un sentiment, si calia, superior a l'odi, més potent. Ben igual que si hagués estat una droga, necessitaven una dosi més alta. Començaren a odiar-se ambdós. Fins al punt que ni es suportaven el mínim contacte físic de compartir la mateixa cambra i llit. El pare quedar al dormitori de la planta baixa i la mare s'ubica al de la primera planta.
Comentaris
-
continua l'infern[Ofensiu]neret | 10-04-2005
ja veig que el relat (els relats, hauria de dir) van més enllà del fet de la mort digna, sino que et centres en tota una manera de viure i en els problemes familiars que s'arrosseguen en aquest entorn.
La metàfora de la ploma està molt aconseguida, i el ritme del relat seguint la consciència cansada de la protagonista també m'agrada força. T'he de dir que em fa por que no acabis fent un retrat molt negre dels pares... de fet ho estàs fent, però explicant-nos la teva vida els estàs fent més humans i ens expliques les causes del seu comportament.... molt bé josep!
l´Autor
![Foto de perfil de Josep Bonnín Segura Foto de perfil de Josep Bonnín Segura](/imatges_autors/7491.jpg?rnd=1072397054)
407 Relats
921 Comentaris
546634 Lectures
Valoració de l'autor: 9.74
Biografia:
Vaig néixer a Ciutat de Mallorca l'onze d'agost del 1952.He escrit des del catorze anys.
Sóc un aprenent de poeta.
Col.labor a les revistes: "Furn-All-Lugg" i a "Espais...de res a poc", on s'ha publicat per fases el meu recull: "Cançó de l'home de les mans arrugades i altres poemes de llum" i just ara s'està publicant per fases el meu recull "Esbart de boires"
M'han publicat (abril 2007) el meu primer recull de poemes amb el nom de "Cadències quotidianes" Edit.Can Sifre-Col·lecció L'Argentera
Maig 2009 editorial Can Sifre-col·lecció L'Argentera-prosa, m'ha publicat el llibre de relats breus: "Sota la meva mirada"
He participat en dos llibres conjunts: "10x10 microrelats" Edicions de la Quadriga S.L. i a "Erotisme som tu i jo" editat conjuntament relatsencatala.cat/emboscall.
Febrer de 2008- es muntà una performance amb la seva professora de flauta travessera Ana Belen Sánchez , titulat "La flauta i la poesia", on es conjuntaren poemes , prosa poètica i música. Es feu a l'església de l'Hospital de Sóller.
r El projecte del llibre-homenatge a Miquel Martí i Pol està maquetat, tan sols pendent de correcció i impremta. Gràcies al 25 poetes i poetesses que han enviat els seus poemes. l'editor és en Toni Cardona, Editorial Can Sifre. El seu títol serà: "Flaires d'enyor". En memòria de Miquel Martí i Pol, un poeta del poble"
Novembre de 2010 he participat en el llibre "Garbuix de contes" editat per l'Associació de Relataires en Català i l'editorial Meteora; amb el conte: "Glasonia, Història d'una volva de neu" i molt orgullós d'haver pogut compartir el llibre amb diversos autors i autores als que tinc molta estimació.
Octubre 2011 Col.laboració en el llibre de diversos autors de poesia social i de denuncia "Tensant el Vers" publicat per Meteora amb la col.laboració de l'Associació de relataires en català. El meu poema és "El prodigi del poeta"
He participat en el projecte del meu amic-poeta Marc Freixas, el seu recull de poemes s'ha publicat amb el títol "El llarg camí d'escriure" .He tengut l'honor d'escriure l'epíleg i l'amic comú Vicenç Ambrós el pròleg. Des d'aquí vull felicitar a Marc, perquè ha aconseguit acomplir el seu/ un poc meu també/ somni.
Octubre 2012 particip al llibre conjunt "Llibertat" Associació de relataires en català, editat per Meteora, amb el poemes "Esclau silenci" i "Cadenes"
Desembre 2012 al recull de contes "Les estrelles" amb el conte "Starkia i la desaparició de les estrelles"
Estim la paraula, i escric perquè el món recuperi la sensibilitat perduda, retorni a la fantasia , i visqui d'una manera més lúdica la vida.Ja hi ha prou crueltat repartida.
Sóc terapeuta energètic. I treballo l'aromateràpia i el massatge. També la gemoteràpia i flors de Bach. Havent incorporat una teràpia energètica: Sanació reconnectiva
Fa 3 anys he fet la mestria de Reiki, mètode USUI.
M'encanta quasi tota la música , toc la flauta travessera.Admir a Miquel Martí i Pol
M'encanta el seu vers "Tot és possible, tot està per fer"
"És injust que el qui porta l'eterna cançó ho faci en veu baixa" diu un vers meu.
![Photobucket - Video and Image Hosting](http://i94.photobucket.com/albums/l112/osomimo/osomimo/Ala1.jpg)
Salvem de l'esfalt l'origen del Vol¡
Si voleu contactar amb mi, el meu e-mail: jkeops@hotmail.com
El meu bloc: Poemes de'n Josep
El meu darrer bloc creat: "Jo et portaré la llum"
Jo et portaré la llum
![R en Cadena]( http://i101.photobucket.com/albums/m67/EmmaThessaM/jojaenformopart-focnegre.jpg )
"Helena em va encadenar i jo he passat la cadena a Camps de tristor i a Itaca"
(descobreix què és "R en Cadena")
AQUEST RELATAIRE
AGRAEIX COMENTARIS SINCERS, CRÍTICS I CONSTRUCTIUS. TOTES LES OBSERVACIONS SERAN BENVINGUDES, SÓC AQUÍ PER APRENDRE I MILLORAR! GRÀCIES!
Últims relats de l'autor
- Benediccions frustrades
- Declaració
- Per meditar...
- Moltes felicitats
- VINT ANYS DEL VIATGE AL CEL POÈTIC
- Viatge a Ítaca
- Presentació de la novel·la d'en Toni Arencón.
- 8 de març- Dia internacional de la dona
- Velleta a Sant Joan
- No renuncio a res
- Als éssers anònims meravellosos
- Carta als Reis d’Orient
- Reset
- Paraules
- Regalims de tendresa