Cercador
Desencís
Un relat de: zazou2000Compto les estrelles
com ho vam fer junts un dia
Respiro paisatges
que amb una mirada resseguíem
Ja no ric com abans
he perdut el somriure
Potser un dia tornaré
a sentirme viu i a viure.
Les coses ja no tenen nom
ja res no signifiquen
tot és mort, tot és buit,
tot és com una flor pansida.
Comentaris
-
Gràcies a tots els que em llegiu![Ofensiu]zazou2000 | 19-02-2005
Gràcies ROSASP per la teva lectura i comentaris
-
nostàlgia i tristesa...[Ofensiu]ROSASP | 17-02-2005 | Valoració: 9
Hi ha moments en que les ombres omplen tots els espais i la bellesa deixa de tenir nom, perquè el seu record fa mal. Depèn de com els ulls i els cor ho mirin tot és mort i pansit, però de ben segur saps que tornaràs a percebre tots els colors i la màgia del que t'envolta ben aviat!
Un poema amb molt ritme, trist i ple de desencís, com ja diu el seu títol.
Una abraçada i molts ànims!
l´Autor
17 Relats
15 Comentaris
22464 Lectures
Valoració de l'autor: 8.88