Cercador
Starkia i la desaparició de les estrelles
Un relat de: Josep Bonnín SeguraLa darrera estrella que em va parlar em va dir que es trobava molt tota sola i trista com les poques companyes que li quedaven. Això, jo ja ho havia notat i com a la Vall, on vivia , l’alegria s’havia perdut.
Starkia i les seves companyes que il•luminaven els vespres de la nostra vall, havien anat desapareixent del cel nocturn, deixant un buit. Starkia no sabia a on havien anat a parar les seves companyes, i podria esser una malifeta d’un mag negre que era molt dolent que s’anomenava Foscantó.
Mai li havien agradat els estels, perquè portaven un missatge d’alegria als éssers humans i que quan sortia pel vespre, de la seva tenebrosa cova, on hi vivia amb un exercit de Mulacs se sentien deprimits en veure l’espectacle del cel nocturn
Ricard que vivia en aquella vall on el seu pare Josep i la seva mare Rafela li estaven ensenyant les meravelles de la natura que els envoltava.
Li encantava l’astronomia i també fer totes les activitats de l’hort que la família conreava.
Coneixements transmesos de generació en generació Sempre agraïen a la terra els aliments que els hi entregava a diari per a nodrir-se de debò.
Ricard escoltava a Starkia.
- Estic desconsolada, no sé que fer per anar a trobar a les meves companyes
- Ho contaré al meu pare, digué Ricard, a veure que se’ns acut.
- Gràcies pel vostre suport, digué Starkia, mentre dues petites llàgrimes llenegaven per una de les seves puntes i va tornar a pujar cap aquell cel nocturn, acomiadant-se amb un raig fulgent.
Ricard cada vespre anava amb el seu pare i se situaven dalt d’un turó per poder contemplar les estrelles i aprendre a on es trobaven les constel•lacions, les nebuloses: L’Osa Major, l’Osa Menor, l’Andromeda...
Josep li explicava que els mariners es guiaven per l’estrella Polar, que sempre marca el nord de la brúixola i així arribar a bon port.
El descobriment de què començaven a mancar estrelles, fou quan anaren veure la caiguda de les Perseïdes: “Les llàgrimes de Sant Llorenç”. Estrelles fugaces que acompleixen el desitj demanat.
Ricard, en va veure una que durà una llarga estona brillant en el cel i amb els ulls tancats demanà poder ajudar a Starkia a trobar a les seves companyes desaparegudes.
En Ricard contà a En Josep el que li havia demanat Starkia.
Partiren a l’albada a veure al mag blanc Xestint que habitava en una cova devora del Torrent de Can Guida. Tot arribant al paratge on habitava Xestint, se’l trobaren encenent una fogatera per preparar una mica de sopar.
- Bon vespre Xestint
- Bon vespre. Que hi ha de nou?
- Venim a veure si ens pots ajudar
- Bé, seieu , que amb la panxa plena, es pensa millor
Li explicaren fil per randa el que ocorria a la Vall.
- He estat vigilant en Foscantó i amb les teranyines de l’aranya roja, ha fet un malefici, que jo tot sol no puc combatre.
- Què hi podem fer?
- Ara vos diré, en Foscantó ha obert una cova i l’ha pintada ben igual que si fos un cel nocturn. Les estrelles enganades, són xuclades per la cova, i queden enganxades a la teranyina. Ha cobert la boca de la cova amb una pedra, perquè no es pugui veure la lluentor i trobar l’amagatall.
Xestint els digué:
- Cerqueu nou infants de la Vall, nou és un nombre màgic i poderós .Darrera la cova hi ha un bram d’aigua subterrània que en Foscantó va condemnar amb una gran pedra. Si nou infants, l’alliberen , entrarà dins la cova, desfarà la teranyina de l’aranya roja i amb la seva força, empenyerà la roca de la boca de la cova i les estrelles presoneres es podran escapar.
- Ricard dirà les paraules màgiques: “Pedra barroera deixa d’esser barrera!”
- S’acomiadaran i anaren a cercar els nou amics : En Lucas, En Dídac, n’Àfrica, en Bruno, N’Etna, na Lídia, na Júlia, Na Carla i na Llúcia, que també estimaven les estrelles.
Quan arribaren darrera de la cova, el nou infants posaren les mans sobre la pedra i Ricard digué les paraules màgiques. S’escoltà un sotrac espaordidor i sorgí el bram d’aigua que dissolgué la teranyina i obri la porta tapada, permetent alliberar-se a les estrelles que tornaran a omplir aquell cel nocturn de la Vall.
Foscantó i els Mulacs , que amb l’enrenou havien acudit a la cova, foren engolits i presoners per les restes de teranyina, ja que qui mal fa, mal li retorna.
La Vall ha tornat a recuperar la pau i l’alegria.
En Josep i en Ricard retornen cada vespre al turó i Ricard abans d’anar a dormir mira per la finestra de la seva cambra i un raig fulgent li arriba d’Starkia, en senyal d’agraïment i de bona nit.
Starkia i les seves companyes que il•luminaven els vespres de la nostra vall, havien anat desapareixent del cel nocturn, deixant un buit. Starkia no sabia a on havien anat a parar les seves companyes, i podria esser una malifeta d’un mag negre que era molt dolent que s’anomenava Foscantó.
Mai li havien agradat els estels, perquè portaven un missatge d’alegria als éssers humans i que quan sortia pel vespre, de la seva tenebrosa cova, on hi vivia amb un exercit de Mulacs se sentien deprimits en veure l’espectacle del cel nocturn
Ricard que vivia en aquella vall on el seu pare Josep i la seva mare Rafela li estaven ensenyant les meravelles de la natura que els envoltava.
Li encantava l’astronomia i també fer totes les activitats de l’hort que la família conreava.
Coneixements transmesos de generació en generació Sempre agraïen a la terra els aliments que els hi entregava a diari per a nodrir-se de debò.
Ricard escoltava a Starkia.
- Estic desconsolada, no sé que fer per anar a trobar a les meves companyes
- Ho contaré al meu pare, digué Ricard, a veure que se’ns acut.
- Gràcies pel vostre suport, digué Starkia, mentre dues petites llàgrimes llenegaven per una de les seves puntes i va tornar a pujar cap aquell cel nocturn, acomiadant-se amb un raig fulgent.
Ricard cada vespre anava amb el seu pare i se situaven dalt d’un turó per poder contemplar les estrelles i aprendre a on es trobaven les constel•lacions, les nebuloses: L’Osa Major, l’Osa Menor, l’Andromeda...
Josep li explicava que els mariners es guiaven per l’estrella Polar, que sempre marca el nord de la brúixola i així arribar a bon port.
El descobriment de què començaven a mancar estrelles, fou quan anaren veure la caiguda de les Perseïdes: “Les llàgrimes de Sant Llorenç”. Estrelles fugaces que acompleixen el desitj demanat.
Ricard, en va veure una que durà una llarga estona brillant en el cel i amb els ulls tancats demanà poder ajudar a Starkia a trobar a les seves companyes desaparegudes.
En Ricard contà a En Josep el que li havia demanat Starkia.
Partiren a l’albada a veure al mag blanc Xestint que habitava en una cova devora del Torrent de Can Guida. Tot arribant al paratge on habitava Xestint, se’l trobaren encenent una fogatera per preparar una mica de sopar.
- Bon vespre Xestint
- Bon vespre. Que hi ha de nou?
- Venim a veure si ens pots ajudar
- Bé, seieu , que amb la panxa plena, es pensa millor
Li explicaren fil per randa el que ocorria a la Vall.
- He estat vigilant en Foscantó i amb les teranyines de l’aranya roja, ha fet un malefici, que jo tot sol no puc combatre.
- Què hi podem fer?
- Ara vos diré, en Foscantó ha obert una cova i l’ha pintada ben igual que si fos un cel nocturn. Les estrelles enganades, són xuclades per la cova, i queden enganxades a la teranyina. Ha cobert la boca de la cova amb una pedra, perquè no es pugui veure la lluentor i trobar l’amagatall.
Xestint els digué:
- Cerqueu nou infants de la Vall, nou és un nombre màgic i poderós .Darrera la cova hi ha un bram d’aigua subterrània que en Foscantó va condemnar amb una gran pedra. Si nou infants, l’alliberen , entrarà dins la cova, desfarà la teranyina de l’aranya roja i amb la seva força, empenyerà la roca de la boca de la cova i les estrelles presoneres es podran escapar.
- Ricard dirà les paraules màgiques: “Pedra barroera deixa d’esser barrera!”
- S’acomiadaran i anaren a cercar els nou amics : En Lucas, En Dídac, n’Àfrica, en Bruno, N’Etna, na Lídia, na Júlia, Na Carla i na Llúcia, que també estimaven les estrelles.
Quan arribaren darrera de la cova, el nou infants posaren les mans sobre la pedra i Ricard digué les paraules màgiques. S’escoltà un sotrac espaordidor i sorgí el bram d’aigua que dissolgué la teranyina i obri la porta tapada, permetent alliberar-se a les estrelles que tornaran a omplir aquell cel nocturn de la Vall.
Foscantó i els Mulacs , que amb l’enrenou havien acudit a la cova, foren engolits i presoners per les restes de teranyina, ja que qui mal fa, mal li retorna.
La Vall ha tornat a recuperar la pau i l’alegria.
En Josep i en Ricard retornen cada vespre al turó i Ricard abans d’anar a dormir mira per la finestra de la seva cambra i un raig fulgent li arriba d’Starkia, en senyal d’agraïment i de bona nit.
Comentaris
-
Enhorabona![Ofensiu]Agrupació.Relataires | 06-06-2012
Enhorabona!
Aquest conte, presentat al “Concurs ARC de Contes Infantils 2012. Les estrelles”, ha estat seleccionat per formar part del recull que l'Associació de Relataires en Català publicarà (edició prevista per a finals d’aquest any).
En breu ens posarem en contacte amb tu via correu electrònic.
Gràcies per la teva col•laboració,
Junta de l'ARC (Comissió Concursos)
l´Autor
![Foto de perfil de Josep Bonnín Segura Foto de perfil de Josep Bonnín Segura](/imatges_autors/7491.jpg?rnd=835294571)
407 Relats
921 Comentaris
546634 Lectures
Valoració de l'autor: 9.74
Biografia:
Vaig néixer a Ciutat de Mallorca l'onze d'agost del 1952.He escrit des del catorze anys.
Sóc un aprenent de poeta.
Col.labor a les revistes: "Furn-All-Lugg" i a "Espais...de res a poc", on s'ha publicat per fases el meu recull: "Cançó de l'home de les mans arrugades i altres poemes de llum" i just ara s'està publicant per fases el meu recull "Esbart de boires"
M'han publicat (abril 2007) el meu primer recull de poemes amb el nom de "Cadències quotidianes" Edit.Can Sifre-Col·lecció L'Argentera
Maig 2009 editorial Can Sifre-col·lecció L'Argentera-prosa, m'ha publicat el llibre de relats breus: "Sota la meva mirada"
He participat en dos llibres conjunts: "10x10 microrelats" Edicions de la Quadriga S.L. i a "Erotisme som tu i jo" editat conjuntament relatsencatala.cat/emboscall.
Febrer de 2008- es muntà una performance amb la seva professora de flauta travessera Ana Belen Sánchez , titulat "La flauta i la poesia", on es conjuntaren poemes , prosa poètica i música. Es feu a l'església de l'Hospital de Sóller.
r El projecte del llibre-homenatge a Miquel Martí i Pol està maquetat, tan sols pendent de correcció i impremta. Gràcies al 25 poetes i poetesses que han enviat els seus poemes. l'editor és en Toni Cardona, Editorial Can Sifre. El seu títol serà: "Flaires d'enyor". En memòria de Miquel Martí i Pol, un poeta del poble"
Novembre de 2010 he participat en el llibre "Garbuix de contes" editat per l'Associació de Relataires en Català i l'editorial Meteora; amb el conte: "Glasonia, Història d'una volva de neu" i molt orgullós d'haver pogut compartir el llibre amb diversos autors i autores als que tinc molta estimació.
Octubre 2011 Col.laboració en el llibre de diversos autors de poesia social i de denuncia "Tensant el Vers" publicat per Meteora amb la col.laboració de l'Associació de relataires en català. El meu poema és "El prodigi del poeta"
He participat en el projecte del meu amic-poeta Marc Freixas, el seu recull de poemes s'ha publicat amb el títol "El llarg camí d'escriure" .He tengut l'honor d'escriure l'epíleg i l'amic comú Vicenç Ambrós el pròleg. Des d'aquí vull felicitar a Marc, perquè ha aconseguit acomplir el seu/ un poc meu també/ somni.
Octubre 2012 particip al llibre conjunt "Llibertat" Associació de relataires en català, editat per Meteora, amb el poemes "Esclau silenci" i "Cadenes"
Desembre 2012 al recull de contes "Les estrelles" amb el conte "Starkia i la desaparició de les estrelles"
Estim la paraula, i escric perquè el món recuperi la sensibilitat perduda, retorni a la fantasia , i visqui d'una manera més lúdica la vida.Ja hi ha prou crueltat repartida.
Sóc terapeuta energètic. I treballo l'aromateràpia i el massatge. També la gemoteràpia i flors de Bach. Havent incorporat una teràpia energètica: Sanació reconnectiva
Fa 3 anys he fet la mestria de Reiki, mètode USUI.
M'encanta quasi tota la música , toc la flauta travessera.Admir a Miquel Martí i Pol
M'encanta el seu vers "Tot és possible, tot està per fer"
"És injust que el qui porta l'eterna cançó ho faci en veu baixa" diu un vers meu.
![Photobucket - Video and Image Hosting](http://i94.photobucket.com/albums/l112/osomimo/osomimo/Ala1.jpg)
Salvem de l'esfalt l'origen del Vol¡
Si voleu contactar amb mi, el meu e-mail: jkeops@hotmail.com
El meu bloc: Poemes de'n Josep
El meu darrer bloc creat: "Jo et portaré la llum"
Jo et portaré la llum
![R en Cadena]( http://i101.photobucket.com/albums/m67/EmmaThessaM/jojaenformopart-focnegre.jpg )
"Helena em va encadenar i jo he passat la cadena a Camps de tristor i a Itaca"
(descobreix què és "R en Cadena")
AQUEST RELATAIRE
AGRAEIX COMENTARIS SINCERS, CRÍTICS I CONSTRUCTIUS. TOTES LES OBSERVACIONS SERAN BENVINGUDES, SÓC AQUÍ PER APRENDRE I MILLORAR! GRÀCIES!
Últims relats de l'autor
- Benediccions frustrades
- Declaració
- Per meditar...
- Moltes felicitats
- VINT ANYS DEL VIATGE AL CEL POÈTIC
- Viatge a Ítaca
- Presentació de la novel·la d'en Toni Arencón.
- 8 de març- Dia internacional de la dona
- Velleta a Sant Joan
- No renuncio a res
- Als éssers anònims meravellosos
- Carta als Reis d’Orient
- Reset
- Paraules
- Regalims de tendresa