Cercador
Sempre viu, però a vegades mort
Un relat de: JulesEl vell es llevava sempre a les 07:00. Com un rellotge, s'aixecava del llit, sortia de l'habitació, entrava al dormitori del costat, besava la galta de la dona que dormia plàcidament al llit de matrimoni, i mirava el bressol buit arraconat en una punta, al costat de l'armari.
Anava al lavabo, i després a la cuina. Es feia un cafè ben carregat i unes torrades amb deliciosa mantega, i esmorzava tot llegint el diari. A la primavera i a l'estiu, esmorzava a la terrassa, i a la tardor i a l' hivern, sota l'artificial llum fosforescent de la petita cuina. A les 07:58, anava al bany. Es despullava, observava el seu membre arrugat, i es ficava a la banyera, que vessava aigua bullent.
A les 07:59, aguantava fermament el suplici que és ficar-se en una aigua tant calenta. A les vuit en punt, el cor del vell parava. El cervell, s'adormia, la pell s'emblanquia, els músculs s'encarcaraven. El seu cos gèlid, refredava ràpidament l'aigua calenta. Els esfínters es relaxaven, i les torrades i el cafè, del dia anterior, emergien a la superfície, amb un aspecte no tant deliciós. El vell moria. L'esquena rellisca, i la cara garratibada, s'enfonsa a l'aigua. El vell era mort, i començava a agafar un
De cop, a les 08:05, el seu cor tornava a bategar. El color tornava a la pell i recuperava la vida. Però no només això. Els seus músculs, s'endurien, la seva pell s'estirava, els cabells, blancs i casposos, es tornaven negres i sedosos.
L'home, el nou home, sortia de la banyera, com sempre, i tornava a mirar-se el membre. Ara semblava una verga de veritat. Treia el tap de la banyera; el remolí s'emportava els excrements líquids, mentre la seva cara s'omplia de grans i els pèls púbics desapareixien. S'afanyava a netejar-se el cul, i sortia del lavabo. Anava a l'habitació de la dona. Ara, feia poc més d'un metre, i li va costar una mica enfilar-se al bressol. Petit i sense cabell, va encabir-se al petit pijama de bebè, va agafar un ninot que servís de coixí, i es va adormir, esperant que la seva mare no es passés el dia dormint - com havia fet els últims setanta anys- i pogués ensenyar-li per fi com era un dia en la vida d'un home de veritat. Ja estava cansat de saber com eren els vells i els nens.
Però no. Al dia següent, es va tornar a despertar, com sempre, a les 07:00. Com un rellotge, s'aixecava del llit, sortia de l'habitació...
Comentaris
-
cap[Ofensiu]Jules | 06-06-2007
Aquesta va ser la primera prova. Jo, mol orgullós, el vaig en dos minuts i el vaig enviar. Com que tardaven molt en publicar-lo, vaig pensar..."el relat és una merda i no el penjaran". Així que el vaig reescriure totalment, i el vaig tornar a enviar...
-
...[Ofensiu]aaa | 06-06-2007
Un relat sorprenent, que beu de diverses fonts i sorprén en els escassos dos minuts que triguem a llegir-ho. Tot i que s'en podrien retreure algunes cosetes, el tò general es bo, directe, sense filigranes innecesàries.
Un dels mals habituals d'aquells que fem relats curts es trobar un titol addient al relat, i el teu vol explicar massa, però en aquest aspecte no et puc ajudar. L'art de trobar titols perfectes encara precisa d'una guia de consulta.
En resum, un relat molt interessant.
Segueix endavant!!
Roarscach
l´Autor
![Foto de perfil de Jules Foto de perfil de Jules](/imatges_autors/521754.jpg?rnd=704782039)
6 Relats
6 Comentaris
6253 Lectures
Valoració de l'autor: 5.00
Biografia:
Coneixeu algú de Barcelona, nascut el 31 de gener de 1991, amb una lleugera timidesa i abulía literaria?No? Ara ja sí.