Cercador
humida carretera
Un relat de: ninaAnar passant per la humida carretera del retorn a un mateix. I suplicar una mica de caliu imaginari rera l'abandonament atropellat.
M'estimo de tal manera i mesura que no hi ha qui pogués entendre-ho. Ni segurament jo, una petita princesa adormiscada.
I és per això que torna ara i sempre aquest regust amarg de reconèixer que els somnis petits no saben nedar, i els grans somnis ja han estat ofegats per algún energúmen indecent del món real.
M'estimo massa a mi en aquest planeta dibuixat, i massa poc les altres coses.
I em sorprèn que no em calgui apaivegar totes aquestes insanes paraules davant de qualsevol lector amb més o menys fortuna de ser-me proper o un estrany.
Serà que si mai han sapigut greu ser escrites, tant com ser llegides, seria ridicul forçar un pudor i orgull inexistents.
Hauria d'acomiadar-me del meu estúpid somriure de nena tonta que va arrossegant els peus per sobre de tota la merda, espantada de qualsevol soroll tant insignificant
que fins i tot faria riure un nen petit.
Seria hora ja de descomposar totes aquestes aigües residuals i prendre's qualsevol tempesta imprevista amb una mica més de sentit comú.
Tot és culpa meva....
Per continuar veient-me la mirada tèbia reflexada en qualsevol ulls poc oportuns, ulls que sempre al ser mirats acaben fent-se residents del silenci.
No seria sincer escriure que no em sap greu... però suposo que és que hi ha poca cosa a dir o ara no és temps de dir-ho. Obrir-se als altres és un suïcidi precipitat.
És més fàcil fingir la distància humana adient, que no intentar un apropament que s'hauria de suspendre per causes de força major, a la fi.
Malgrat tot, no abandonaré la meva trista missió, perquè encara queda estona per la insana distracció d'omplir fins a vessar el meu petit B612, el meu planeta amb tres volcans i una rosa. Inundar-lo de totes les llagrimetes poc o gens justificades que s'alimenten de la meva cansada i ictimista manera de ser.
L'empempta que em fa escriure que així és com sóc, m'accepto i m'estimo, em fa guardar la darrera llàgrima, la que mai no serà plorada, si la tristesa l'ha de fer insignificant.
Davant d'aquells ulls callats, massa curt seria el trajecte de fer-la lliscar galtes avall.
Prefereixo mantenir-la en el format liquid de l'esperança interna.
l´Autor
43 Relats
56 Comentaris
49626 Lectures
Valoració de l'autor: 9.78
Biografia:
So here I am once more in the playground of the broken heartsOne more experience, one more entry in a diary, self-penned
Yet another emotional suicide overdosed on sentiment and pride
Too late to say I love you, too late to re-stage the play
Abandoning the relics in my playground of yesterday
I'm losing on the swings, I'm losing on the roundabouts
I'm losing on the swings, I'm losing on the roundabouts
Too much, too soon, too far to go, too late to play, the game is over
T the game is over
So here I am once more in the playground of the broken heart
I'm losing on the swings, losing on the roundabouts, the game is over, over
Yet another emotional suicide overdosed on sentiment and pride
I'm losing on the swings, losing on the roundabouts, the game is over
Too late to say I love you, too late to re-stage the play
The game is over
I act the role in classic style of a martyr carved with twisted smile
To bleed the lyric for this song to write the rites to right my wrongs
An epitaph to a broken dream to exercise this silent scream
A scream that's borne from sorrow
I never did write that love song, the words just never seemed to flow
Now sad in reflection did I gaze through perfection
And examine the shadows on the other side of the morning
And examine the shadows on the other side of mourning
Promised wedding now a wake
The fool escaped from paradise will look over his shoulder and cry
Sit and chew on daffodils and struggle to answer why?
As you grow up and leave the playground
Where you kissed your prince and found your frog
Remember the jester that showed you tears, the script for tears
So I'll hold our peace forever when you wear your bridal gown
In the silence of my shame the mute that sang the sirens' song
Has gone solo in the game, I've gone solo in the game
But the game is over
Can you still say you love me...
/(script for a jester's tear- Marillion)
en Lèvingir, Jb i Aurincon_Kuu em van encadenar, pero jo no soc capaç de seguir la cadena!! Please que alg'u em passi les intruccions per una nina torpe!!!
mail:ninaensucrada@hotmail.com
a veure per quan recuperem les ganes de penjar nous relats....
Últims relats de l'autor
- com...
- ahir formentera
- farà pupa... ¿?
- dius un dilluns (fracàs)
- atzucac (culpa)
- magreig insostenible
- i si ell no era el petit príncep, que ningú li ho digui mai. (secrets)
- Sí, tenia hora a les sis.... (èxit/fracàs)
- súplica contra el callar
- deixa't
- deixa'm que sigui jo que no et vulgui (fracàs)
- petits electrodomèstics emocionals
- i ens vam abraçar
- dret d'autor (infidelitat)
- mereixo càstig si faig ús de les paraules, ara i aquí, per escriure allò que vull que llegeixi algú a qui no puc parar-li de veres?