Cercador
És complicat
Un relat de: diamondgirl- Va filla, t’has d'aixecar per anar a l’escola.
Vaig aixecar-me, vestir-me i vaig baixar a baix a esmorzar. L’àvia em va fer l’esmorzar i me’l va portar a taula amb un somriure, com sempre.
- Adéu bonica, me'n vaig a treballar.
- Adéu papa.
El meu pare treballava molt, i el veia molt poc, però tot i això, me l’estimava molt. Quan vaig haver acabat, vaig pujar al cotxe amb la meva mare i ens vam dirigir cap a l’escola. Recordo que la meva mare em va portar fins a la meva classe i li va dir a la professora que avui em quedaria a ludoteca, que si podia informar a l’encarregat. Sincerament, ho vaig trobar una mica sospitós, però vaig pensar que així tindria més temps per jugar amb els meus amics.
Va passar el dia, ja estava a ludoteca i érem quasi les set de la tarda. Era la única nena que quedava perquè vinguessin a buscar els seus pares i estava molt avorrida. Per fi, va venir la meva mare a buscar-me.
Recordo haver arribat a casa i haver notat les coses rares. La meva mare em donava tot el que volia i la meva àvia em mirava amb pena. Vaig sopar i vaig anar a dormir. Quan em vaig aixecar tenia ganes de jugar, era un dissabte.
- Mama! On esta al papa? Avui volia jugar amb ell, com cada dissabte.
- Filla, avui hauràs de jugar amb l’àvia, el teu pare va marxar ahir de viatge
- I quan tornarà?
- No ho sé.
Ara tinc deu anys, això em va passar als quatre. Voleu saber quants anys va estar el meu pare de “viatge”? Quatre. Vaig estar fins els vuit anys esperant al meu pare dia si i dia també a la porta, però mai apareixia, i quan em trucava per saber com estava, el que jo li deia era que volia que tornés, però ell em responia amb un “és complicat”.
Sí, vaig estar quatre anys pensant que el meu pare estava de veritat de viatge, però no era així. Els meus pares s’havien divorciat. Quan vaig adonar-me del que passava, recordo que vaig anar a l’habitació on dormíem i vaig posar-me on normalment havia dormit el meu pare.
Perquè divorciar-se quatre anys desprès de tenir una filla? Si no volien estar junts podrien no haver-me tingut, perquè ara estic patint. La meva vida s’havia tornat fosca, trobava a faltar al meu pare cada dia, el veia un cop al mes, o cada dos. Sempre havia sigut una nena mimada pel seu pare, és molt difícil viure sense ell.
Comentaris
-
Gràcies[Ofensiu]diamondgirl | 25-01-2013
Moltes gràcies Anna i Franz! No, no tinc 10 anys, en tinc 15. Vaig posar-ne 10 perquè l'història no sigues "idèntica" a la meva. Gràcies pels ànims!
-
Tens 10 anys?[Ofensiu]Annalls | 24-01-2013
No es que vulgui malfiar-me de tu, però si als deu escrius així, si-us-plau vull saber de tu, d'aquí a deu més!!! Brilles com el teu nom.
No, no esta bé que el teu pare estigues quatre anys de viatge, gens!!! No se de la teva historia com per poder afegir-hi més...algun motiu devia tenir per no poder-te venir a veure, potser va marxar al estranger...no se a vegades les persones fem coses difícils d'explicar...això no vol dir que no t'estimin...no ho han sabut fer bé...però t'estimen.
Anna
Escriu per treu-re el dolor de dins teu, i pregunta, tens dret a saber, i si la foscor triga gaire a marxar demana ajut al psicòleg del teu collegi , ho pots parlar amb el tut@r de la classe.Fes-ho eh? ells sabran com ajudar-te !! -
Senzill i complex[Ofensiu]franz appa | 24-01-2013
També és complicat comentar un relat com aquest, tan senzill i complex alhora. Senzill per com diu les coses, complex per les coses que diu.
Veig que és el teu debut en aquesta "casa" i que sembla que ets molt-molt jove. Només et diré que t'animo a continuar escrivint. És una forma excel·lent de mirar endins, fer aflorar els conflictes interns i, ja que no de resoldre'ls del tot, sí d' iniciar el camí de la resolució.
Benvinguda i ànims!
franz