Cercador
El canvi d'armari
Un relat de: VictreEstem en aquells dies que tots fem el canvi d'armari.
Dies que aprofitem per repassar tota la roba que tenim, i separar la que volem seguir posant-nos de la que creiem que ja no ens farà més servei.
Són dies de fer balanç, i de desprendre'ns d'allò que ja no ens és útil, per deixar espai per a que allò nou i reparador tingui lloc.
Són dies per desprendre'ns de la roba que ja no utilitzem, de sentiments antics que ja no volem, d'emocions que un dia van ser útils però que ara només molesten, i també, perquè no, de vells amics que hem d'assumir que ja no volen seguir sent-ho.
No és una tasca fàcil, però com sempre, tenim la natura com a model. Per a ella són dies de tardor, dies que els arbres utilitzen per deixar anar les fulles que ja han fet tota la seva funció.
I com ho fa l'arbre? L'arbre no llença la fulla al buit, no la rebutja, no hi lluita. L'arbre l'acompanya en aquest darrer viatge junts, li agraeix de tot cor el temps compartit, i en un últim acte d'amor, l'acaricia tendrament.
I és la força d'aquesta darrera carícia la que separa la fulla de l'arbre.
I l'arbre gaudeix del dolor d'anar veient caure la fulla, amb aquell punt de nostàlgia que només tenen els arbres a la tardor.
Així és com hem de desaferrar-nos d'allò que ja no ens és útil. Amb amor, sabent que estem seguint les lleis de la natura, i amb l'esperança que aquell espai l'ocuparà quelcom refrescant i nou, que ens aproparà un pèl més a l'objectiu vital de la calma interior.
Dies que aprofitem per repassar tota la roba que tenim, i separar la que volem seguir posant-nos de la que creiem que ja no ens farà més servei.
Són dies de fer balanç, i de desprendre'ns d'allò que ja no ens és útil, per deixar espai per a que allò nou i reparador tingui lloc.
Són dies per desprendre'ns de la roba que ja no utilitzem, de sentiments antics que ja no volem, d'emocions que un dia van ser útils però que ara només molesten, i també, perquè no, de vells amics que hem d'assumir que ja no volen seguir sent-ho.
No és una tasca fàcil, però com sempre, tenim la natura com a model. Per a ella són dies de tardor, dies que els arbres utilitzen per deixar anar les fulles que ja han fet tota la seva funció.
I com ho fa l'arbre? L'arbre no llença la fulla al buit, no la rebutja, no hi lluita. L'arbre l'acompanya en aquest darrer viatge junts, li agraeix de tot cor el temps compartit, i en un últim acte d'amor, l'acaricia tendrament.
I és la força d'aquesta darrera carícia la que separa la fulla de l'arbre.
I l'arbre gaudeix del dolor d'anar veient caure la fulla, amb aquell punt de nostàlgia que només tenen els arbres a la tardor.
Així és com hem de desaferrar-nos d'allò que ja no ens és útil. Amb amor, sabent que estem seguint les lleis de la natura, i amb l'esperança que aquell espai l'ocuparà quelcom refrescant i nou, que ens aproparà un pèl més a l'objectiu vital de la calma interior.
l´Autor
![Foto de perfil de Victre Foto de perfil de Victre](/imatges_autors/1037755.jpg?rnd=754672705)
191 Relats
178 Comentaris
98864 Lectures
Valoració de l'autor: 9.75
Biografia:
Vaig néixer al 1977.Sóc metge, acupuntor i estic estudiant el grau de psicologia.
En el meu temps lliure escric relats.
Des de que escric, sempre he mantingut una lluita entre mantenir els relats ocults, o fer-los publics. Una barreja entre dubtes, vergonya, i la joia de que altres et llegeixin.
El meu mail és victreespiga@gmail.com
Al blog https://lletresigargots.wordpress.com trobareu tots els meus relats, la majoria amb il.lustracions incorporades.