Cercador
Carona
Un relat de: umpahLa teva carona, entre l'ombra i la llum,
és un trocet de vida dolça i amarga.
El dolç del sentiment desfermat,
incontrolable incandescència,
i l'amargor del fet,
por omnipresent.
Difícil protegir el tresor valuós, de la cobdícia aliena,
cridar t'estimo sense fer caure torres.
Dins d'un labertint on cada pas manté el dubte de la consistència, però on cada recó i cada cada cruïlla són esbossades per la teva mirada, entre l'ombra i la llum.
I la penombra, guía constant del camí,
dona sabor alhora dolç adés amarg,
del nostre tast, trocet de vida.
Un trocet de vida, sempre entre l'ombra i la llum,
que la teva carona em fa viure, boig.
(p.c.)
Comentaris
-
mmm, ...[Ofensiu]OhCapità | 23-08-2007
un sacseig entre la dolçor i el dolor, ...mmm, ... una interessant proposta per assaborir lentament, ...
mmm, ... agraït per col·locar el meu poema entre els sueus favorits, ... un honor i un gaudi
seguiré llegint-vos,
OhCapità. -
Buf![Ofensiu]Arbequina | 23-06-2006
Aquest poema em sembla a mi agredolç. A veure, abans que res presento el meu ser i fer: sóc extremadament sincer i també bona persona. Tota crítica és constructiva.
A partir d'aquí: el poema m'ha agradat, això és lo principal. Però te un munt d'errades tipogràfiques i ortogràfiques i, ja posats, de puntuació. Queda molt malament un comenatri així, ho sé, però és que el poema l'he trobat força sentit i amb un clar concepte. Lo que trobo de negatiu, i que t'he dit, és algo de fàcil sol·lució: revisa'l abans de publicar. Lo altre, ja ho tens.
Espero que no t'ofengui, de debó. Sols que el proper poema, que desitjo es penji aviat, pot ser complet. Ja m'entens...
En fi, una abraçada i fins aviat.ç
Arbequina. -
Retalls[Ofensiu]Aurembiaix | 21-06-2006
Hola! Moltes gràcies per la benvinguda i per llegir-lo.
Ja tens raó, un somriure val tant, i més si saps que no trigaràs a perdre'l...
M'ha agradat l'escrit.
Una cara, és com un somriure...
Fins aviat!
l´Autor
![Foto de perfil de umpah Foto de perfil de umpah](/imatges_autors/317574.jpg?rnd=2086618139)
29 Relats
108 Comentaris
40504 Lectures
Valoració de l'autor: 9.53
Biografia:
GRAN ENTRE ELS GRANS : PERE IVODA A BARCELONA
Milers de finestres i cors
t'esguarden com bulls i et regires.
La nit s'atarda.
Els coixins esventrats de la memòria,
la flama del teu somni,
la sang nova del crim,
la infàmia morta, el clam i la barreja!
Barcelona!
Barcelona, ferida i eixalada.
Repiquen les campanes soterrades,
volen les creus,
ocells d'incert auguri.
Els murs suporten voltes invisibles,
blaves banderes, panys de cel,
roba blanca de núvols.
D'aquí estant, Barcelona,
el tumult és ordre.
L'or pàl.lid ni respira.
Bressen els asfaltats
deliris de les rodes inflades de tempesta,
veles terreres i envilides.
Barcelona,
els teus fills no t'acaben d'entendre,
bruixa frenètica, matalàs d'esperes.
Escabellada, ronca,
perds la vergonya i la senyera,
però et guanyes la vida,
entre la mort i la follia.
Danses encara
i et pentines un xic amb les estelles
i maquilles tes nafres amb pólvores i cendres.
Però fills teus et deserten,
els que aviciares massa,
enguantats, clenxinats,
patriotes ah ah!
No et reconeixen sense el teu posat
de monja llamenca.
Et maleeixen
quan ja no ets polida, oficiosa,
inscrita en el joc brut de la riquesa
dels favorits i les bagasses.
Barcelona, cantes
una cançó maligna que ens eixorda.
Despertes els altres que ja arriben,
davallen, s'apleguen;
després pugen
com un torrent contracorrent,
Rambles amunt,
Passeig de Gràcia3 amunt.
Xiulen, flastomen, s'empentegen,
ullen estades senyorials,
persianes poruges, barrots tremoladissos,
portes que es clouen subreptíciament.
Riuen els homes del carrer
i es destrien en escamots
que esfondren reixes,
comminen ascensors perquè s'afanyin,
invaliden panys dobles;
amb una escopinada
enceguen els senyals d'alarma.
Els passadissos, llagoters, s'escurcen,
però les sales-rebedor malreben
i les catifes comuniquen
tímides queixes a les espardenyes.
Els balcons s'esbatanen
i entren alenades goludes de carrer,
sang, bruel, pols
de pedres dreçades a cops d'ungla furiosa.
Fueteja el serpent,
fibla la llum el llarg llampec vermell:
«Estatge incautat per les Joventuts Revolucionàries».
Barcelona,
rumbeges el barri aristocràtic
amb roba proletària.
Somriu amb urc, amb impaciència
la gent nova i jove.
Ai ton capritx fill de l'antiga enveja,
que finalment caldrà que ofeguis!
Sofri tant!
I no pas fam o nuesa:
l'exaltació xarona del privilegi.
La vanitat erecta.
L'atzar estult.
L'oprobi de la beutat antiga.
La pau de l'ànima
bescanviada per monedes i voluntat esclava.
El treball prostituint-se
en les cambres secretes del negoci,
enllefiscant-se
en les llacors del luxe.
Els crisantems, les clavellines
de les floristes mamelludes
tenen set i migranya.
Les roses, ai! les roses
enyoren el marcir-se
en aires capitosos.
La Venus de Clarà4, a la gatzoneta,
no ha perdut ni un cabell,
pro té una piga tendra a l'anca esquerra.
Els coloms volen i peonen
com espectres preciosos
d'un àngel mort,
del temps que tristament plovia lluna,
i alzinetes d'argent i baladres nafrats
protegien besars i mans nuades
per pactes de desig i jovenesa extrema.
Tanmateix, Barcelona,
la mar no et deixa i et gombola.
Allitaràs tos sofriments
en faldes suaus i tombes provisòries
on operen amb punya
les forces dures de la renaixença.
Al cap d'anyades
t'arribarà l'eco:
sospirs, gemecs, renecs, esclats!
I ja tindràs l'himne triomfal
sota la bandera de la quàdruple flama.
Barcelona:
pairal ciutat de Catalunya,
de València i les Illes.
Les comarques
gerdes, eixutes, alteroses, planes.
Màquines i collites.
Tiges en estol,
bestiar i aigua submisos.
Barcelona,
esdevindràs, si vols, la capital altiva
d'una pàtria novella de rels velles,
quasi feliç, penosament fecunda.
Mestressa sobirana,
sola en ton clos obert com una rosa
dels vents, als vents de mar, de terra!
Barcelona, contempla't.
Barcelona, no cantis.
Ausculta aquest cor teu que s'escarrassa a batre.
No et deturis. Plora una mica cada dia.
Quan la Terra comença
un altre tomb, ullcluca.
A poc a poc, no et distreguessis
amb les fulles que el vent requisa als arbres.
Ni amb el presagi de les ales noves.
Treballa. Calla.
Malfia't de la història.
Somnia-la i refés-la.
Vigila el mar, vigila les muntanyes.
Pensa en el fill que duus a les entranyes