Cercador
Atemptat a Noruega i un sistema econòmic que es desfà.
Un relat de: Josep Bonnín SeguraQuan hi ha una tragèdia com la que ha ocorregut a Noruega; i ben igual com d’altres , encara record el tsunami al Japó i m’estremeix i en podria fer una gran llista que no cabria en un grapat de llibres. A mida que em vaig assabentant de la magnitud dels fets, vaig començant a tenir capacitat de reacció; a dir que reacció immediata no la tinc, em sent bloquejat.
El meu estat inicial és de shoc: 11 S, 11 M, i molts altres, en els moments inicials no tan sols m’han portat a aquest estat mental i emocional, si no que m’han afectat durant bastant temps físicament amb dolors.
No puc fer un procés racional immediat per intentar arribar a la comprensió immediata d’uns fets que no en caben dins del cap que s’hagin pogut produir.
El fet inicial del que ha passat a Noruega és dantesc, i aberrant que l’executor, m’estalvio el seu nom, encara justifiqui com a normal la seva acció.
Un poble com el Noruec, que mai oblidarà el que ha passat, viurà amb el dolor incrustat a les seves ànimes.
Retorn a preguntes que m’he fet altres vegades: Com és capaç l’esser humà de crear tants instants de patiment, en contra, no tan sols de la seva espècie, si no també en contra d’altres, a lo llarg de la seva història?
Tenim qualque gen desbaratat que ens impulsa a cometre aquests actes barbàrics, en virtut d’un messianisme mal entès, on els que les comet, es creu fefaentment que té la veritat absoluta i té la missió d’executar el càstig?
Centenars de famílies ben iguals que les nostres amb un drama sobre elles que no oblidaran pus mai i que hauran d’aprendre a viure amb ell, amb ajut i suport; és el que em fa posar-me dins la seva pell i sentir un dolor que no puc ni explicar, ni explicar-me.
He escrit sobre els maleïts que distribueixen arreu ignorància, patiment, penúria, fam, guerres, indignitats; uns a nivells més “d’anar per casa” i d’altres a nivell mundial i planetari. He escrit sobre els que són capaços de crear foscor i repartir-la i els que lluiten a favor de la llum, de la concòrdia, de l’harmonia i que hi dediquen també tota la seva vida. Les dues forces existeixen i sent que la força de la foscor està donant les darreres coletades i que cada cop són més aberrants. Pens que podria esser un símptoma que el seu temps s’està acabant. De cada vegada les estretes de clau són més evidents i afecten a més persones.
Algú troba estrany que en un món convulsionant com aquest, surtin moviments per a intentar-lo, no modificar, poca cosa es pot crear sobre un basal de fems, si no que s’enfonsi d’una vegada per totes i començar a cementar un nou model de convivència?
A vegades, quan el cansament pot amb mi, em porta a pensar que la meva tasca és inútil; que poc canviaran les coses, que tant faria que la fes o no la fes. Però llavors no sé d’on reneix una esperança que em porta a pensar que cada un des del seu lloc, pot aportar el gra d’arena i sobre tot amb les coses més simples i senzilles. Treballant en el nostre entorn, perquè les situacions i vivències siguin el més harmònics possibles.
Sé, i també ho he escrit moltes vegades, que el camí que estem transitant és absurd i no té cap tipus de futur i que per tant, com més aviat possible s’ha de modificar o ha d’esclatar per incoherent.
Una mostra clara i evident és que el primer món està arruïnat. Els governs del primer món han portat als seus governats a la roina; perquè no són ells el que deuen realment, el gran i universal deute, el tenim tots nosaltres. Que no ens enganin, quan, diuen que una institució, sigui la que sigui, té un deute de tants milions d’euros; som nosaltres el que el tenim i que a través dels nostres impostos haurem de pagar, interessos inclosos ( els doblers, per aconseguir-los, els bescanviem per hores de la nostra vida) i això és el que realment entregam: Una part de la nostra vida a uns gestors impresentables que amb el nostre consentiment la manegen i la mouen cap allà on troben els seus interessos i no els nostres.
Reflexioneu!
El meu estat inicial és de shoc: 11 S, 11 M, i molts altres, en els moments inicials no tan sols m’han portat a aquest estat mental i emocional, si no que m’han afectat durant bastant temps físicament amb dolors.
No puc fer un procés racional immediat per intentar arribar a la comprensió immediata d’uns fets que no en caben dins del cap que s’hagin pogut produir.
El fet inicial del que ha passat a Noruega és dantesc, i aberrant que l’executor, m’estalvio el seu nom, encara justifiqui com a normal la seva acció.
Un poble com el Noruec, que mai oblidarà el que ha passat, viurà amb el dolor incrustat a les seves ànimes.
Retorn a preguntes que m’he fet altres vegades: Com és capaç l’esser humà de crear tants instants de patiment, en contra, no tan sols de la seva espècie, si no també en contra d’altres, a lo llarg de la seva història?
Tenim qualque gen desbaratat que ens impulsa a cometre aquests actes barbàrics, en virtut d’un messianisme mal entès, on els que les comet, es creu fefaentment que té la veritat absoluta i té la missió d’executar el càstig?
Centenars de famílies ben iguals que les nostres amb un drama sobre elles que no oblidaran pus mai i que hauran d’aprendre a viure amb ell, amb ajut i suport; és el que em fa posar-me dins la seva pell i sentir un dolor que no puc ni explicar, ni explicar-me.
He escrit sobre els maleïts que distribueixen arreu ignorància, patiment, penúria, fam, guerres, indignitats; uns a nivells més “d’anar per casa” i d’altres a nivell mundial i planetari. He escrit sobre els que són capaços de crear foscor i repartir-la i els que lluiten a favor de la llum, de la concòrdia, de l’harmonia i que hi dediquen també tota la seva vida. Les dues forces existeixen i sent que la força de la foscor està donant les darreres coletades i que cada cop són més aberrants. Pens que podria esser un símptoma que el seu temps s’està acabant. De cada vegada les estretes de clau són més evidents i afecten a més persones.
Algú troba estrany que en un món convulsionant com aquest, surtin moviments per a intentar-lo, no modificar, poca cosa es pot crear sobre un basal de fems, si no que s’enfonsi d’una vegada per totes i començar a cementar un nou model de convivència?
A vegades, quan el cansament pot amb mi, em porta a pensar que la meva tasca és inútil; que poc canviaran les coses, que tant faria que la fes o no la fes. Però llavors no sé d’on reneix una esperança que em porta a pensar que cada un des del seu lloc, pot aportar el gra d’arena i sobre tot amb les coses més simples i senzilles. Treballant en el nostre entorn, perquè les situacions i vivències siguin el més harmònics possibles.
Sé, i també ho he escrit moltes vegades, que el camí que estem transitant és absurd i no té cap tipus de futur i que per tant, com més aviat possible s’ha de modificar o ha d’esclatar per incoherent.
Una mostra clara i evident és que el primer món està arruïnat. Els governs del primer món han portat als seus governats a la roina; perquè no són ells el que deuen realment, el gran i universal deute, el tenim tots nosaltres. Que no ens enganin, quan, diuen que una institució, sigui la que sigui, té un deute de tants milions d’euros; som nosaltres el que el tenim i que a través dels nostres impostos haurem de pagar, interessos inclosos ( els doblers, per aconseguir-los, els bescanviem per hores de la nostra vida) i això és el que realment entregam: Una part de la nostra vida a uns gestors impresentables que amb el nostre consentiment la manegen i la mouen cap allà on troben els seus interessos i no els nostres.
Reflexioneu!
l´Autor
![Foto de perfil de Josep Bonnín Segura Foto de perfil de Josep Bonnín Segura](/imatges_autors/7491.jpg?rnd=1927949163)
407 Relats
921 Comentaris
546634 Lectures
Valoració de l'autor: 9.74
Biografia:
Vaig néixer a Ciutat de Mallorca l'onze d'agost del 1952.He escrit des del catorze anys.
Sóc un aprenent de poeta.
Col.labor a les revistes: "Furn-All-Lugg" i a "Espais...de res a poc", on s'ha publicat per fases el meu recull: "Cançó de l'home de les mans arrugades i altres poemes de llum" i just ara s'està publicant per fases el meu recull "Esbart de boires"
M'han publicat (abril 2007) el meu primer recull de poemes amb el nom de "Cadències quotidianes" Edit.Can Sifre-Col·lecció L'Argentera
Maig 2009 editorial Can Sifre-col·lecció L'Argentera-prosa, m'ha publicat el llibre de relats breus: "Sota la meva mirada"
He participat en dos llibres conjunts: "10x10 microrelats" Edicions de la Quadriga S.L. i a "Erotisme som tu i jo" editat conjuntament relatsencatala.cat/emboscall.
Febrer de 2008- es muntà una performance amb la seva professora de flauta travessera Ana Belen Sánchez , titulat "La flauta i la poesia", on es conjuntaren poemes , prosa poètica i música. Es feu a l'església de l'Hospital de Sóller.
r El projecte del llibre-homenatge a Miquel Martí i Pol està maquetat, tan sols pendent de correcció i impremta. Gràcies al 25 poetes i poetesses que han enviat els seus poemes. l'editor és en Toni Cardona, Editorial Can Sifre. El seu títol serà: "Flaires d'enyor". En memòria de Miquel Martí i Pol, un poeta del poble"
Novembre de 2010 he participat en el llibre "Garbuix de contes" editat per l'Associació de Relataires en Català i l'editorial Meteora; amb el conte: "Glasonia, Història d'una volva de neu" i molt orgullós d'haver pogut compartir el llibre amb diversos autors i autores als que tinc molta estimació.
Octubre 2011 Col.laboració en el llibre de diversos autors de poesia social i de denuncia "Tensant el Vers" publicat per Meteora amb la col.laboració de l'Associació de relataires en català. El meu poema és "El prodigi del poeta"
He participat en el projecte del meu amic-poeta Marc Freixas, el seu recull de poemes s'ha publicat amb el títol "El llarg camí d'escriure" .He tengut l'honor d'escriure l'epíleg i l'amic comú Vicenç Ambrós el pròleg. Des d'aquí vull felicitar a Marc, perquè ha aconseguit acomplir el seu/ un poc meu també/ somni.
Octubre 2012 particip al llibre conjunt "Llibertat" Associació de relataires en català, editat per Meteora, amb el poemes "Esclau silenci" i "Cadenes"
Desembre 2012 al recull de contes "Les estrelles" amb el conte "Starkia i la desaparició de les estrelles"
Estim la paraula, i escric perquè el món recuperi la sensibilitat perduda, retorni a la fantasia , i visqui d'una manera més lúdica la vida.Ja hi ha prou crueltat repartida.
Sóc terapeuta energètic. I treballo l'aromateràpia i el massatge. També la gemoteràpia i flors de Bach. Havent incorporat una teràpia energètica: Sanació reconnectiva
Fa 3 anys he fet la mestria de Reiki, mètode USUI.
M'encanta quasi tota la música , toc la flauta travessera.Admir a Miquel Martí i Pol
M'encanta el seu vers "Tot és possible, tot està per fer"
"És injust que el qui porta l'eterna cançó ho faci en veu baixa" diu un vers meu.
![Photobucket - Video and Image Hosting](http://i94.photobucket.com/albums/l112/osomimo/osomimo/Ala1.jpg)
Salvem de l'esfalt l'origen del Vol¡
Si voleu contactar amb mi, el meu e-mail: jkeops@hotmail.com
El meu bloc: Poemes de'n Josep
El meu darrer bloc creat: "Jo et portaré la llum"
Jo et portaré la llum
![R en Cadena]( http://i101.photobucket.com/albums/m67/EmmaThessaM/jojaenformopart-focnegre.jpg )
"Helena em va encadenar i jo he passat la cadena a Camps de tristor i a Itaca"
(descobreix què és "R en Cadena")
AQUEST RELATAIRE
AGRAEIX COMENTARIS SINCERS, CRÍTICS I CONSTRUCTIUS. TOTES LES OBSERVACIONS SERAN BENVINGUDES, SÓC AQUÍ PER APRENDRE I MILLORAR! GRÀCIES!
Últims relats de l'autor
- Benediccions frustrades
- Declaració
- Per meditar...
- Moltes felicitats
- VINT ANYS DEL VIATGE AL CEL POÈTIC
- Viatge a Ítaca
- Presentació de la novel·la d'en Toni Arencón.
- 8 de març- Dia internacional de la dona
- Velleta a Sant Joan
- No renuncio a res
- Als éssers anònims meravellosos
- Carta als Reis d’Orient
- Reset
- Paraules
- Regalims de tendresa