Cercador
Vida nostra (Pensaments)
Un relat de: Ferran de MontagutQui no ha sentit quelcom durant el llarg de la seva vida? Potser tristor? Potser amargor? o qui sap si algun ressentiment.
Per a mi es que de tots nosaltres ningú escapa a sentir algun d'ells alguna vegada, es part del nostre ésser es part de la natura humana. Com plorar, el plor es part de l'alliberació de quelcom, sia una mort d'un ésser estimat, un mal que t'has fet, quant set casa un fill o una filla llavors aquest plor es emotiu.
Hi si aqueixes emocions queden dins nostre? Es llavors quant al no sortir de dins nostre som eixuts, freds, tot en nosaltres es amargor, llavors així fem que sigui sense voler la nostra pròpia personalitat.
Avui dia els mals aqueixos son molt freqüents, dons els trencaments familiars, les frustracions, les repressions, els fracassos i el cansament de la vida i sense donares compta ella s'apodera de nosaltres i molt mes quant veiem que el nostre propi esforç no dona els fruits o mai no funciona; i pensem que tot en a sortit malament.., perquè la vida no ha set justa amb nosaltres, es sols llavors quant surten aquells ressentiments de la tristor, de la soledat i fins i tot poden quedar permanentment instats dins del nostre cort de per vida i costa molt retornar a la normalitat.
Aquesta forma de ser o de fer les coses fa que tot en la nostra vida la veiem com si fos uns pel·lícula vella en blanc i negre d'aquelles que avui ja son historia, tot es gris blanc i negre i ja no veiem la bellesa de la vida, els bons moments passats es tornen indiferents d'avant nostre, i deixem anar oportunitats, es com comencem a crear el nostre propi cercle, una realitat falsa i mes al creure que ja ningú ens estima o tots ens volen fer mal.
Al guardar per molt temps aquesta actitud, anem allargant el nostre propi sofriment i el sofriment de les persones que ens envolten i ens estimen. Tot aquest procés ens pot portar tota classe de malalties deduïdes d'un cor trist. Tant com grip, tos, angina de pit, infarts, i mala circulació, entre altres coses molt o tant greus com les que e mencionat.
Cap medicament, dieta o exercici pot curar dites malalties, l'única manera de poder curar totes aquestes malalties es l'amor, l'amor que torni a néixer en nosaltres. Es l'única medecina per fer reviure de nou nostre cor quasi mort.
L'alegria es l'única medicina capaç de reviure un cor mort per les ferides del passat, sense aquesta alegria nostra vida queda frenada al haver quedat sols, estem reprimits amb un continuo dolor en tot el cos, les cames ens pesen i quasi no podem caminar, sofrim a causa de nostra continuada soledat, per tenir el nostre cor tancat a l'amor, potser desprès de tants anys no sabem obrir-lo, no sabem donar-lo, i molt menys potser tampoc el sabem rebre.
Els medicaments no son suficients per un cor que es va deturant, fa falta quelcom mes, una mica d'amor, que es on hi ha la fragància, mes.., si no deixa passar aquest amor a la fi el cor aquest nostre s'ofega i mora.
Ha sigut un curt relat escrit avui dia 8 de Juliol del 2006, per en Ferran de Montagut, en el meu estudi el "MAS dels TILERS" en la Comarca de "L'ALTA-GARROTXA" Pirineus de (Girona) Catalunya.
Aquest escrit es dedicat a una noia de nom Maria Dolors de Sabadell, província de (Barcelona) Tarda hora 17.
Ferran de Montagut
E-Mail: ferran_baron_de_montagut@msn.com etc.
l´Autor
![Foto de perfil de Ferran de Montagut Foto de perfil de Ferran de Montagut](/imatges_autors/37336.jpg?rnd=1460462196)
742 Relats
282 Comentaris
898457 Lectures
Valoració de l'autor: 9.56
Biografia:
Home ben conservat, nascut en una diguem família de la posguerra de la clase mitja, jo vaig cursar el meus primers estudis en el col·legi de LA SALLE, de la població de Premià de Mar (BCN) fill de poetes i concertistes de piano, mai he publicat res, quant dic que no he publicat res vull dir que mai he fet cap llibre, potser no he tingut l'ocasió o no l'he buscat, escric des de l'edat de quinze anys, ja se que faig milers de faltes ortogràfiques, però en el meu temps ningú ens ensenyava a escriure be nostre llengua. Hi avui en dia ja no en tinc cap gana d'aprendre be a escriure, ja hi han correctors en les Editorials per aqueixos casos, amb tal de que os agradi la meva manera d'escriure vull dir el poema novel·la ho el relat, ja em dono per satisfet. Havia publicat poemes i relats i receptes de cuina tant mateix novel·les per a capítols, en un diari d'Argentina en la ciutat de Chascomús en el diari es diu EL IMPARCIAL, i avui encara en tinc, també a la ciutat de Jalpán a Mèxic hi en el diari cultural "SIERRA GORDA" que sols surt els diumenges o festius. Aqui a Catalunya faig critiques en elgun diari de tant en tant. No crec que sia dolent dir que pinto des de l'edat de vuit anys, havent guanyat amb la pintura alguns premis, aquí soc des de fa molt i molt anys fotograf artistic del que tant de la pintura com de les fotos faig exposicions sovint, m'agrada fer treballs manuals, m'encanta cuinar, fer una bona cuina, escric receptes de cuina amb fotografies, es llástima que en aquesta web no les posin dons seria una gran cosa de mes a mes, un apartat de de cuina amb fotos. He guanyat varis premis de receptes de cuina en la web de http:www.joescric.com/ i en alguna emisora de radio local em reciten els meus poemes hi en algunas m'escenifiquen elguns del meus contes. Des de molt jove que em vaig dedicar a l'hosteleria, soc nat un 12 de Gener del 1940; Capricorni per mes dades i m'agrada tot el que faig, en l'actualitat soc divorciat tinc dos nois i una nena casada feliçment, d'ella tinc dos nets nen i nena el meu primer net es diu Nil i sols te tres anys que complirà el 1 d'Octubre 2005, la nena es diu Paula es molt maca com la seva mare la meva estimada filla, es una preciositat, jo des de ja fa uns anys visc en solitari en aquesta preciosa vall dels Pirineus de (Girona) en una casa a quatre vents de nom el "MAS EL SOL SOLET" En ella ens reunim per Nadal el 26 , tots cada any des de en fa molts anys el dia de Sant Esteva per a dinar en família. Aquesta foto que mostro soc jo, d'arrera hi ha una nevada tal com ha de ser, pel lloc que visc. Be dons ara ja sabeu quelcom mes de mi! Una cordial salutació a tots i totes els que em llegiu,del Ferran de Montagut que es el meu spdònim, ja que en realitat de la vida el meu nom i llinatjes es Ferran Mujal i Naspleda, obstant... (Ferran de Montagut diu que la seva frase inventada per ell es la següent... TAN EN LA CARRETERA COM EN LA VIDA PER MES QUE CORRIS MAI ARRIVES A SER EL PRIMER!)
Últims relats de l'autor
- Marit estimat (Poema)
- Les nostres cantades (Caramelles) (Cançó)
- No tardis amor (Poema)
- Oració per començar lo dia (Oració) Poema
- Oracions (Pregaries)
- Per atu estimada (Poema)
- Perquè (Poema)
- Oració per abans d'anar al llit (Oració)
- Rosa (Poema)
- Nostàlgia (Poema)
- Que bonic es estimar (Poema)
- Primavera (Poema)
- Que és estranyar? (Poema)
- Podré un jorn deixar-te (Poema)
- Pensant amb tu (Poema)