Cercador
Peixos, herències i Amor.
Un relat de: CargolsalallunaA les deu del matí carregava feixuc per les escales de l'edifici, la caixa d'eines fins el tercer segona del número 17 del carrer Universitat. Just davant la porta sortia suau, fluix, un fil de música. En obrir la porta, com un baf, el volum de la cançó augmentà. Envoltada d'aquella melodia aparegué una dona d'uns quaranta-cinc anys -trenta-sis en tenia-. Feia vora un metre seixanta d'alçada, voluminosa, braços curts, mans petites, cames curtes, musculades, sines un xic caigudes. No duia sostenidors. Ho delatava la samarreta de cotó cenyida que no dibuixava ni les copes ni els tirants. Els pantalons de xandall, ajustats per l'alçada dels malucs i lleugerament acampanats de mitja cama per avall estaven entumits d'aigua -Fes-ho i fugim...- rumorejà afligida. A ell li semblà que fingia.
Dringaven les copes sorneguers, xisclant i rient a cleques després de sopar. Recolzats a la barra del restaurant, la Mari posava el braç per darrere el clatell de l'Ham per última vegada, empenyent els dos grans pits madurs, un xic tous ja, contra el tors d'ell, fitant-lo desafiant, alhora que el vell, distret, mirant-la, envoltat d'aquella pell de préssec xumava a través de la palleta el Daikiri que ella li oferia. En Jo, l'À i en London es distreien amb les seves putes. Tothom semblava estar celebrant alguna cosa, tot durava ja massa i l'Ham des de feia temps esperava el cop de gràcia programat. Els havia pujat com un pare, educant-los amb fermesa, amb el llast de la dignitat ben posat, però amb civisme, tampoc calia fer-los intractables. De joves havien estat cadells salvatges enmig d'una manada de púrria de barri baix, mescla explosiva amb els fills de mala mare dels yuppies i algun que altre camell ric de debò. Li havia dit a en Jo centenars de vegades que d'aquella gleva en podia néixer amor, poder, una vida, però mai se'n coneixeria fidelitat. Algun dia ho entendria.
-Hòstia, Jo! No ho podem fer això-. Ell escoltava temerós. Ho havia fet amb deutors, però ara li tremolava la veu.
Seguint els consells que l'Ham li havia donat per no refiar-se d'ell, usant-los a l'inrevés ella el podia comprar. -Sí – deia la Mari-, després de matar-lo ens quedem amb les pedres de coca -li recordava-.
- Està bé -continuà ell-. Però no seria millor tornar-li tot el què li dec a terminis?
- Com vulguis, xaval. Proposa-li si vols, però no et donarà més d'un mes – l'advertí tot collant-lo-. M'ho ha dit fa dues hores.
- Durant el sopar?
- Quan has anat a fer-te la clenxa. Ho ha dit davant de tothom - en Jo esbatanà els ulls-.
- Si també ho sap la resta... Merda... No hi ha res a fer -emmudí un segon i tot seguit agafà aire-. D'acord. Té les pastilles. Són per l'atac de cor. No t'espantis quan la dinyi, el tindràs dins teu, però mantingues la calma. Si no m'has trucat vindré al matí amb l'àcid, les tenalles la serra i l'embut. Recorda posar-lo a la banyera, estarà més tendre i anirà més ràpid. Ara vés, corre. Serà el traïdor traït.
-Perfecte... - li respongué fluix la Mari des d'un punt llunyà de la seva ment. Era la segona vegada que canviava de macarró, però no entenia perquè essent en Jo el preferit de l'Ham, aquest li hagués explicat com guanyar-se'l si era el seu protegit predilecte. Algun dia ho entendria.
Dringaven les copes sorneguers, xisclant i rient a cleques després de sopar. Recolzats a la barra del restaurant, la Mari posava el braç per darrere el clatell de l'Ham per última vegada, empenyent els dos grans pits madurs, un xic tous ja, contra el tors d'ell, fitant-lo desafiant, alhora que el vell, distret, mirant-la, envoltat d'aquella pell de préssec xumava a través de la palleta el Daikiri que ella li oferia. En Jo, l'À i en London es distreien amb les seves putes. Tothom semblava estar celebrant alguna cosa, tot durava ja massa i l'Ham des de feia temps esperava el cop de gràcia programat. Els havia pujat com un pare, educant-los amb fermesa, amb el llast de la dignitat ben posat, però amb civisme, tampoc calia fer-los intractables. De joves havien estat cadells salvatges enmig d'una manada de púrria de barri baix, mescla explosiva amb els fills de mala mare dels yuppies i algun que altre camell ric de debò. Li havia dit a en Jo centenars de vegades que d'aquella gleva en podia néixer amor, poder, una vida, però mai se'n coneixeria fidelitat. Algun dia ho entendria.
-Hòstia, Jo! No ho podem fer això-. Ell escoltava temerós. Ho havia fet amb deutors, però ara li tremolava la veu.
Seguint els consells que l'Ham li havia donat per no refiar-se d'ell, usant-los a l'inrevés ella el podia comprar. -Sí – deia la Mari-, després de matar-lo ens quedem amb les pedres de coca -li recordava-.
- Està bé -continuà ell-. Però no seria millor tornar-li tot el què li dec a terminis?
- Com vulguis, xaval. Proposa-li si vols, però no et donarà més d'un mes – l'advertí tot collant-lo-. M'ho ha dit fa dues hores.
- Durant el sopar?
- Quan has anat a fer-te la clenxa. Ho ha dit davant de tothom - en Jo esbatanà els ulls-.
- Si també ho sap la resta... Merda... No hi ha res a fer -emmudí un segon i tot seguit agafà aire-. D'acord. Té les pastilles. Són per l'atac de cor. No t'espantis quan la dinyi, el tindràs dins teu, però mantingues la calma. Si no m'has trucat vindré al matí amb l'àcid, les tenalles la serra i l'embut. Recorda posar-lo a la banyera, estarà més tendre i anirà més ràpid. Ara vés, corre. Serà el traïdor traït.
-Perfecte... - li respongué fluix la Mari des d'un punt llunyà de la seva ment. Era la segona vegada que canviava de macarró, però no entenia perquè essent en Jo el preferit de l'Ham, aquest li hagués explicat com guanyar-se'l si era el seu protegit predilecte. Algun dia ho entendria.
l´Autor
![Foto de perfil de Cargolsalalluna Foto de perfil de Cargolsalalluna](/imatges_autors/785802.jpg?rnd=122915825)
128 Relats
206 Comentaris
96732 Lectures
Valoració de l'autor: 9.91
Biografia:
No tinc biografia,sóc bessons,
d'Igualada,
i em dic Albert.
Què més? No sé,
tot està allà, escrit.
I regravat, sota la pols.
albertcompteriba@gmail.com
web
També faig alguna web
Atlandot
-. Per posar, posarem relats...:
Els 58 relats preferits dels seus autors
-. ...poemes...:
Els 44 poemes preferits dels seus autors
-. ...i cançons:
Al Wilson -The snake
Neutral Mik Hotel -Holland 1945
King Curtis -Memphis Soul Stew
Soul Coughing -Is Chicago, Is not Chicago
Tom Waits -Hoist that rag
Yo la tengo -Blue Line Swinger
Galaxie 500 -Blue Thunder
Mountain Mocha Kilimanjaro -Eastwood Magic City
The Undisputed Truth -MA
Nick Cave & The Bad Seeds -Breathless
Malevaje, Juan Perro i Raimundo Amador -Milonga Sentimental
Buena Vista Social Club -Y tu que has echo
The Wedding Present -Interstate 5
The Waterboys -The Whole of the Moon
Lluís Llach -Jo sé. Sí, ja sé, però mmm... és que aquesta és tant bona...
Luna -Bobby Peru
Dixie Cups -Iko Iko
Fela Kuti & Africa'70 -Upside Down
The Wave Pictures -Just Like a Drummer
White Stripes -Seven Nation Army (Als Grammy)
Juan Perro -Luz de barrio
Jan Viser & George Baker -Little green bag
The righteous Brothers -Unchained Melody
Jefferson Airplane -Good Morning Vietnam
Nacho Vegas -El hombre que casi conoció a Michi Panero
Malevaje -Si soy así
Los Punsetes -Maricas
Yeasayer -Wait for Wintertime
Lafayette Afro Rock Band -Hihache
Cyril Neville -I found joy
Van Morrison -Brown eyed girl
Profssor Longhair -Big Chief
Gladis Knight & the Pips - Friendship train
Dani Nel·lo y la Banda del zoco - Pura vida
Wooden Shjips - We ask you to ride
Los Planetas - Y ademas es imposible
Joanna Newsom - Peach, plum, pear
Roberto Iniesta recita José María Fonollosa dins Supone Fonollosa d'Albert Pla - No
Freedonia - Heaven Bells
Disco Las Palmeras! - La casa cuartel
Sènior i el cor brutal - Gran
Kokolo - Soul Power
Little Joy - Next Time Around
Pony Bravo - Trinchera
Ivette Nadal - En una altra vida
Anna Roig i l'ombre de ton chien - Trini Sánchez Mata
Annie Lennox, David Bowie i Queen - Under Pressure