Cercador
Espectacle
Un relat de: Bartomeu CarlesSempre havia somniat ser escriptor. Al llarg de la vida, quan li semblava sentir la crida insistent de la vocació, s'apressava a fer-la callar, posposant eternament el repte:
- Quan tingui temps - deia, excusant-se.
- Quan tingui diners - feia un altre dia, fugint.
- En aquesta casa hi ha massa soroll. És impossible concentrar-se- concloïa d'altres vegades.
A la fi la fortuna vingué a visitar-lo i, als seus cinquanta-cinc anys, es convertí en milionari gràcies als jocs d'atzar. Decidí invertir tots els seus diners en la compra d'un teatre en desús. Es féu instal.lar una gran taula enmig de l'escenari, envoltada per incomptables metres lineals de prestatgeries plenes de llibres. S'hi deixà tots els diners. Es divorcià. Volia concentrar-se, aïllar-se; no admetia destorbs.
Amb els llums del teatre encesos, el teló enlairat, cada dia escrivia febrilment fins a la fatiga, com si d'una companyia teatral és tractés, obligada a actuar una nit sí i una altra també davant una sala buida, sense l'escalf del públic.
- "Ben aviat, tots m'adoraran" - es repetia, quan la solitud i el desànim s'allotjaven, amb eficàcia silenciosa i invisible, al moll dels ossos.
N'estava convençut. Amb una atmosfera tan adequada hauria d'esdevenir per força i ben aviat un escriptor d'èxit. Al cap d'un any, a tot estirar.
Dos anys enllà, s'inaugurava un nou edifici d'habitatges en el lloc que havia ocupat l'antic teatre. El darrer propietari l'havia malvengut i només havia imposat una condició. Havia disposat que a la façana principal hi constés una placa amb una senzilla inscripció: "Edifici Corneli Escalabuix. Actor fustrat, escriptor renegat".
l´Autor
23 Relats
76 Comentaris
48174 Lectures
Valoració de l'autor: 9.50
Biografia:
Salutacions des de Girona, ciutat on vaig néixer un llunyà desembre de 1967 i on des de fa ja una colla d'anys torno a residir-hi després d'haver fet un petit tomb (Cambrils, Manresa, Logroño, Barcelona).Malgrat que he picotejat en molts terrossos (la música, el magisteri, la psicologia) vaig aconseguir finalment una autèntica proesa (encara no me'n ser avenir): llicenciar-me en filosofia i lletres, secció d'història de l'art.
Ara, en aquestes terres, em guanyo la vida com a funcionari (intento ser dels que realment funcionen; no dels que es converteixen, per si mateixos, en una funció lamentable). Amb dedicació parcial, trec també el cap pel món de la docència.
Intento assaborir els petits plaers que la vida m'ofereix: una bona conversa, un paisatge colpidor, un xic de música, un àpat ben cuinat i degustat en bona companyia. És a dir, intento sentir-me part d'un món que viu i respira, ple de sons i sabors i en el qual l'amistat esdevé l'autèntica senyera que dóna sentit a tot el que sóc i el que puc arribar a ser.
Sense cap mena de dubte, el meu autèntic delit ha esdevingut la lectura i l'escriptura. Un bon dia vaig conèixer aquest web. I aquí em teniu, disposat a compartir personalitat i producció. Els vostres comentaris sempre seran benvinguts. Jo us faré arribar els meus. I, així, entre tots farem un xic més de camí.
A reveure!
Últims relats de l'autor
- Al país del Nil (VII): El Caire. Nous costums
- Al país del Nil (VI): El Caire. En el gran mercat
- Al país del Nil (V): El Caire. El Museu Egipci
- Al país del Nil (IV) : El Caire. El tràfec
- Al país del Nil (III): El Caire. Barris i carrers
- Al país del Nil (II): Invitació al viatge
- Al país del Nil (I) : Pròleg
- Ambivalència
- Els oms no fan peres (Un relat per a no perdre l'esperança)
- Fugida
- Entrevista
- Urtugrafia
- Reflexions a mitjanit en un món en guerra
- Etiqueta mortuòria
- Èxit