Cercador
El preu més alt
Un relat de: Ferran de MontagutUn home que estava d'arrera d'un taulell, mirava al carrer distretament.
Una nena petita s'apropà a la botiga i apretà el seu petit nas encontre del vidre del aparador. Els seus ulls del color del Cel li brillaven quant veié un determinat objecta.
Va entrar a la tenda i va demanar per veure de prop un collaret on d'ell i penjava una turquesa blava. Digué: Es per la meva germana. ¿Pot fer vostè un paquet ven bonic? J a que es per un regal, li digué ella.
L'amo del negoci de joieria mirà desconfiat a la nena, i li preguntà: ¿Quants diners portes?
Sens dubtar, ella va treure de la butxaca del seu vestit un mocador tot ell ven lligat i va anar desfent els moltisims nusos.
Va posar els diner d'amunt del taulell i li va dir molt feliç: ¿Ni ha prou? Eren unes poques monedes, que ella portava dins d'aquell mocador orgullosa. Hi continuar dient: Sap vostè vull fer aquest regal a la meva germana gran, Des que va morir, nostre mare, ella cuida de nosaltres i no te temps per ella.
Hi continuà: Sap senyor es el seu cumpleanys i tinc el convenciment que quedarà feliç ames el collar aquest dons es del mateix color dels seus ulls.
L'home va anar al magatzem, va col·locar el collaret en un estoig, va sortir del magatzem amb un vistos paper vermell i va fer un treballat llaç verd amb una cinta. Li va donar a la nena i li digué: Nena, porta aquest regal amb molta cura. Ella va sortir feliç corren i saltant carrer avall. Encara no havia acabat lo dia, quant una bonica noia de cabells rossos i meravellosos ulls blaus va entrar a la tenda. Va col·locar d'amunt del taulell el ja conegut emvoltori desfet i digué: ¿Aquest collaret es comprat aquí? El amo li digué: ¡Si senyora! ¿Hi quant va costar? ¡Ah! Digué l'amo de la joieria. El preu de qualsevol producte d'aquesta casa es sempre un assumpte confidencial entre el venedor i el client.
La jove va continuar: Però la meva germana tenia solament unes poques monedes. El collaret es vertader, ¿no? ¡Ella no tenia prou diners per pagar-ho!
L'home va agafar l'estoig, va tornar a fer el paquet amb molta cura, tornà a posar la cinta verda i li tornà a la jove. Hi li digué: Ella va pagar el preu mes alt que qualsevol persona pot pagar. ¡Ella va donar tot el que tenia!
Un silenci va omplir aquella petita tenda de joies i dues llàgrimes baixaren cara avall emotives a la jove en el moment en el qual ella prenia aquell preuat regal.
EPILEG:
La veritable donació es donar-se per enter, sens cap classe de restrenyiments. L'agraïment de qui estima no posa límits per els gestes d'estimació. Sies sempre agraït però no esperis el reconeixement de ningú. Gratitud amb amor, no sols reanima a qui el percebeix, com també reconforta a qui ofereix. Pensa sempre això. La vida millora dia rera dia amb cada dia que passa sempre i quant demostris una actitud positiva.
Autor conta: En Ferran de Montagut, escrit avui dia 5 d'Octubre de 2003, en el meu estudi del "MAS EL SOL SOLET" el del "PATI VERD" Comarca de "L'ALTA-GARROTXA" Pirineus de (Girona) Catalunya.
Notes: Qualsevol semblança amb altre conte. o escrit narratiu, no es possible ja que aquest sols ha sortit de dins de la meva ment d'autor: L'autor. FMN
E-Mails: ferran_de_montagut@hotmail.com drac_del_mon_i_cos@hotmail.com fnaspleda@hotmail.com mas_el_sol_solet@hispavista.com mon_nou@hotmail.com
l´Autor
![Foto de perfil de Ferran de Montagut Foto de perfil de Ferran de Montagut](/imatges_autors/37336.jpg?rnd=2120241252)
742 Relats
282 Comentaris
898457 Lectures
Valoració de l'autor: 9.56
Biografia:
Home ben conservat, nascut en una diguem família de la posguerra de la clase mitja, jo vaig cursar el meus primers estudis en el col·legi de LA SALLE, de la població de Premià de Mar (BCN) fill de poetes i concertistes de piano, mai he publicat res, quant dic que no he publicat res vull dir que mai he fet cap llibre, potser no he tingut l'ocasió o no l'he buscat, escric des de l'edat de quinze anys, ja se que faig milers de faltes ortogràfiques, però en el meu temps ningú ens ensenyava a escriure be nostre llengua. Hi avui en dia ja no en tinc cap gana d'aprendre be a escriure, ja hi han correctors en les Editorials per aqueixos casos, amb tal de que os agradi la meva manera d'escriure vull dir el poema novel·la ho el relat, ja em dono per satisfet. Havia publicat poemes i relats i receptes de cuina tant mateix novel·les per a capítols, en un diari d'Argentina en la ciutat de Chascomús en el diari es diu EL IMPARCIAL, i avui encara en tinc, també a la ciutat de Jalpán a Mèxic hi en el diari cultural "SIERRA GORDA" que sols surt els diumenges o festius. Aqui a Catalunya faig critiques en elgun diari de tant en tant. No crec que sia dolent dir que pinto des de l'edat de vuit anys, havent guanyat amb la pintura alguns premis, aquí soc des de fa molt i molt anys fotograf artistic del que tant de la pintura com de les fotos faig exposicions sovint, m'agrada fer treballs manuals, m'encanta cuinar, fer una bona cuina, escric receptes de cuina amb fotografies, es llástima que en aquesta web no les posin dons seria una gran cosa de mes a mes, un apartat de de cuina amb fotos. He guanyat varis premis de receptes de cuina en la web de http:www.joescric.com/ i en alguna emisora de radio local em reciten els meus poemes hi en algunas m'escenifiquen elguns del meus contes. Des de molt jove que em vaig dedicar a l'hosteleria, soc nat un 12 de Gener del 1940; Capricorni per mes dades i m'agrada tot el que faig, en l'actualitat soc divorciat tinc dos nois i una nena casada feliçment, d'ella tinc dos nets nen i nena el meu primer net es diu Nil i sols te tres anys que complirà el 1 d'Octubre 2005, la nena es diu Paula es molt maca com la seva mare la meva estimada filla, es una preciositat, jo des de ja fa uns anys visc en solitari en aquesta preciosa vall dels Pirineus de (Girona) en una casa a quatre vents de nom el "MAS EL SOL SOLET" En ella ens reunim per Nadal el 26 , tots cada any des de en fa molts anys el dia de Sant Esteva per a dinar en família. Aquesta foto que mostro soc jo, d'arrera hi ha una nevada tal com ha de ser, pel lloc que visc. Be dons ara ja sabeu quelcom mes de mi! Una cordial salutació a tots i totes els que em llegiu,del Ferran de Montagut que es el meu spdònim, ja que en realitat de la vida el meu nom i llinatjes es Ferran Mujal i Naspleda, obstant... (Ferran de Montagut diu que la seva frase inventada per ell es la següent... TAN EN LA CARRETERA COM EN LA VIDA PER MES QUE CORRIS MAI ARRIVES A SER EL PRIMER!)
Últims relats de l'autor
- Marit estimat (Poema)
- Les nostres cantades (Caramelles) (Cançó)
- No tardis amor (Poema)
- Oració per començar lo dia (Oració) Poema
- Oracions (Pregaries)
- Per atu estimada (Poema)
- Perquè (Poema)
- Oració per abans d'anar al llit (Oració)
- Rosa (Poema)
- Nostàlgia (Poema)
- Que bonic es estimar (Poema)
- Primavera (Poema)
- Que és estranyar? (Poema)
- Podré un jorn deixar-te (Poema)
- Pensant amb tu (Poema)