Cercador
Despertar a la vida
Un relat de: Ferran de MontagutEs el despertar d'una ment
es un renaixament
estripa i dol tant
com el part mes dolorós.
Dons mentre està trenqui-la
en les escumes de la inconsciència
ni se entera de tot el que s'ha trencat.
Però cuant per fi il·lumina
la llum en el seu despertar,
rep tantes punyalades
del que no pogués somniar.
I fou quant llavors sofreix i plora
la seva ment neta ara
te d'aprendre a pensar
i també a meditar.
Potser algun jorn no molt llunyà
ja pugui donar la meva ma
amb altre ment mes propana
i que l'accepti com germana.
I segueixo sentada enfront meu
intentant desxifra el que em passa
baixant mes i mes profund...
Estripant cortines del passat en el meu pas
obrin qualsevol lloc tancat,
esmicolant tros a tros l'armadura
que protegeix el meu interior
hi em trobo horroritzada per dins.
No es cert que sia forta,
aqueixa imatge que vull mostrar,
soc un ésser ple de pors,
amb indecisions, amb moltes dubtes per estimar.
Somnio encongida al teu costat
vaig beure el elixir diví de ta boca...
Aquell que es menja d'amagat...
Tot i robant mil carantonyas...
No vaig lograr ser per a tu atesa.
Però l'arbre busca ven, al ven com a complicitat
i aqueix... Encent molt mes el foc d'una flama adormida
et vares engreixar inquiet llavors...
En l'eternitat dels temps...
El matí es donar pressa en encendre sa llum...
Hi llavors vaig comprendre que meravellós es el somni,
encara queda guardat en mi ta mirada plena de preguntes
i d'anhels.
La sis de la matinada, es l'hora màgica,
en la que entres en un mon oníric
de irrealitat voluntariossa
dels somnis creats en el plaer.
El mon irreal borrós dels desitjos callats
amb el poder de nostra ment,
aquelles històries que mai succeiran,
aquelles il·lusions que mai despert veuràs.
Ens convertim llavors en totes les fades meravelloses,
princeses encantades, dracs, models envejades
pel seu esplendor, persones estimades;
i taxin nostre somni amb fils infinits,
de infinitat d'aranyes treballant formant el nostre mon
irreal de nostre pròpia vida i sols passa en nostre
semi adormida ment però a la vegada decidida.
Però aqueix mon obert de pura irrealitat
dura sols uns moments, uns micresegons en el temps
de nostre insignificant vida, deixantnos
com polsim en l'eternitat.
El somni continua encara del tot no em despertat,
allí en la foscor del somni es dibuixa un veler
amb els ses veles desplegades esperant per portar-nos
en un viatge irreal o real pel mar dels somnis
el mar de nostre vida que comença,
atravesem el mar amb sa immensa soledat,
perquè el veler està sol. Tant sol en l'inmensitat
d'aquell mar, com l'ànima de la gent que no es vol
enterar, que ens els mars de nostre vida las ones venen i van.
Que no hi ha motiu per donar-se per perduda
hi ha moltes oportunitats. ¡Que les onades son fortes!
Això...Ja se sap, turmentes a dojo per això es el mar...
El mar de nostre començada vida, però em de saber
calmar-lo, amainarà el temporal potser un mastil es trenqui,
tindrem de trobar la manera d'arreglar-lo
però quant a port arribem desprès d'aquesta travessa
arribarà l'hora ja de despertar a la vida i la de començar
a estudiar, la manera de feres gran, per a desprès al final
ja descansar.
l´Autor
![Foto de perfil de Ferran de Montagut Foto de perfil de Ferran de Montagut](/imatges_autors/37336.jpg?rnd=864382825)
742 Relats
282 Comentaris
898457 Lectures
Valoració de l'autor: 9.56
Biografia:
Home ben conservat, nascut en una diguem família de la posguerra de la clase mitja, jo vaig cursar el meus primers estudis en el col·legi de LA SALLE, de la població de Premià de Mar (BCN) fill de poetes i concertistes de piano, mai he publicat res, quant dic que no he publicat res vull dir que mai he fet cap llibre, potser no he tingut l'ocasió o no l'he buscat, escric des de l'edat de quinze anys, ja se que faig milers de faltes ortogràfiques, però en el meu temps ningú ens ensenyava a escriure be nostre llengua. Hi avui en dia ja no en tinc cap gana d'aprendre be a escriure, ja hi han correctors en les Editorials per aqueixos casos, amb tal de que os agradi la meva manera d'escriure vull dir el poema novel·la ho el relat, ja em dono per satisfet. Havia publicat poemes i relats i receptes de cuina tant mateix novel·les per a capítols, en un diari d'Argentina en la ciutat de Chascomús en el diari es diu EL IMPARCIAL, i avui encara en tinc, també a la ciutat de Jalpán a Mèxic hi en el diari cultural "SIERRA GORDA" que sols surt els diumenges o festius. Aqui a Catalunya faig critiques en elgun diari de tant en tant. No crec que sia dolent dir que pinto des de l'edat de vuit anys, havent guanyat amb la pintura alguns premis, aquí soc des de fa molt i molt anys fotograf artistic del que tant de la pintura com de les fotos faig exposicions sovint, m'agrada fer treballs manuals, m'encanta cuinar, fer una bona cuina, escric receptes de cuina amb fotografies, es llástima que en aquesta web no les posin dons seria una gran cosa de mes a mes, un apartat de de cuina amb fotos. He guanyat varis premis de receptes de cuina en la web de http:www.joescric.com/ i en alguna emisora de radio local em reciten els meus poemes hi en algunas m'escenifiquen elguns del meus contes. Des de molt jove que em vaig dedicar a l'hosteleria, soc nat un 12 de Gener del 1940; Capricorni per mes dades i m'agrada tot el que faig, en l'actualitat soc divorciat tinc dos nois i una nena casada feliçment, d'ella tinc dos nets nen i nena el meu primer net es diu Nil i sols te tres anys que complirà el 1 d'Octubre 2005, la nena es diu Paula es molt maca com la seva mare la meva estimada filla, es una preciositat, jo des de ja fa uns anys visc en solitari en aquesta preciosa vall dels Pirineus de (Girona) en una casa a quatre vents de nom el "MAS EL SOL SOLET" En ella ens reunim per Nadal el 26 , tots cada any des de en fa molts anys el dia de Sant Esteva per a dinar en família. Aquesta foto que mostro soc jo, d'arrera hi ha una nevada tal com ha de ser, pel lloc que visc. Be dons ara ja sabeu quelcom mes de mi! Una cordial salutació a tots i totes els que em llegiu,del Ferran de Montagut que es el meu spdònim, ja que en realitat de la vida el meu nom i llinatjes es Ferran Mujal i Naspleda, obstant... (Ferran de Montagut diu que la seva frase inventada per ell es la següent... TAN EN LA CARRETERA COM EN LA VIDA PER MES QUE CORRIS MAI ARRIVES A SER EL PRIMER!)
Últims relats de l'autor
- Marit estimat (Poema)
- Les nostres cantades (Caramelles) (Cançó)
- No tardis amor (Poema)
- Oració per començar lo dia (Oració) Poema
- Oracions (Pregaries)
- Per atu estimada (Poema)
- Perquè (Poema)
- Oració per abans d'anar al llit (Oració)
- Rosa (Poema)
- Nostàlgia (Poema)
- Que bonic es estimar (Poema)
- Primavera (Poema)
- Que és estranyar? (Poema)
- Podré un jorn deixar-te (Poema)
- Pensant amb tu (Poema)