Cercador
De compres buscant una mare!
Un relat de: Ferran de MontagutCaminant sens rumb, amb el seu fidel amic el gos Xu, el Nil va arribar al poble, amb molt de fred per la neu que queia sens parar. Mirant d'aparador a aparador el seguia passejant per totes les botigues, no l'importava que es el que venien a dins, però ell mirava amb ulls tremendament tristos, ja que possiblement el que ell buscava no ho veia a cap d'ells.
Qualsevol ésser humà veien aquell nen i la seva forma de mirar, hagués pogut pensar que el que buscava era aliment per dures a la boca.
Es va parar un instant per a contemplar aquells bonics i freds carrers ja quasi de nit, i aquell preciositat de llums de colors de les decoracions del Nadal, el seu inseparable amic Xu, el mirava amb ulls tristos, suposo encomanat per la mateixa tristor del seu amo el Nil.
De cop el Nil, va entrar decidit en una botiga de vestits de dona, dons en l'aparador hi havien maniquins de dones maques i molt ven vestides, sens pensar ho dues vegades, es va dirigir al taulell i va preguntar a la venedora: Aquí venen mares?
Com animals escapats de la garjola i molt sarcàsticament, les compradores que es trobaven en la botiga varen fer diferents comentaris. Ja, ja, ja varen riure! Una mare?.. Si home si! Hi ara passat el Nadal de segur que estaran de rebaixes, torna, torna desprès que potser en trobaràs alguna i be de preu. Ja, ja, ja!
Alguna altre, va reaccionar dient: Nen! Es que potser t'amara s'ha cansat de tu? Hi t'ha dit que en compris un altre?
Alguns sers humans, per a desgràcia encara no sabem distingir, sens haver ofès abans, els sentiments amargs dels nostres amics o desconeguts i molt menys en un infant.
El Nil, avergonyit i sens dir ni un mot, va sortir de nou al carrer, es va asseure en un reconec junt al Xu, hi va començar a plorar amargament i mot trist. El fred intens i la humitat de la neu que anava calant la seva bruta i vella roba, va fer que prengués la decisió d'emprendre de nou el seu camí, però... Sens rendires d'avant les burles d'aquelles persones que li havien causat tant de dolor. Va entrar en un altre botiga d'iguals condicions i dins en el taulell va fer la mateixa pregunta:
Aquí veneu mares?
En el fons de la botiga es trobava una dona de mitjana edat que al escoltar aquella pregunta? Y amb sentiment protector, es va acostar dolçament a ell i li va preguntar:
No tens mare, cel meu?
El Nil va baixar el seu cap hi la seva cara es va entristí esperant segurament alguna reacció semblant a les anteriors, entristí molt mes.
La dona li va fer una exclamació:
Com un nen petit com tu pot donar-me a mi un acudit tant gran?
El Nil se la va mirar amb cara estranyada, al que ella va reaccionar ràpidament.
Es Nadal i un nen no pot anar sol! Vos venir a la meva casa? No em tens que comprar, jo també desitjo un fill i Déu no mel va donar, potser aquesta mare que tu busques, en aquest instant ja l'has trobat en mi! Vols provar?
El Nil va contestar: Mol be! Però jo portava diners per a comprar una mare. Com et dius? Ella li va dir Karina, però por dir-me mare, com desitgis. Vius sol? El Nil li digué: Si! El meu pare va morir la setmana passada, sols tinc al Xu.
Karina! Va dir dons ell també es benvingut, farem un Nadal que no l'oblidaràs mai en ta vida!
La Karina, va agafar amorosament al Nil de la seva petita ma, li va comprar roba nova i varen sortir en direcció a una preciosa casa, a la que no li faltava de res, es notava que el seu nivell econòmic era mes aviat alt, però l'aparença de la seva persona no ho semblava.
Al arribar a casa, va sortir al seu encontre el marit, que el veure a la seva dona amb aquell nen el Nil i aquell bonic gos el Xu, va exclamar:
A que es deu tant agradable visita?
La Karina va dir; Amor meu, et porto un meravellós regal de Nadal, com saps no podem tenir fills però, Déu avui en ha posat en el nostre camí a aquest preciós nen, que està faltat d'amor i de pares que l'estimin. El Xavier... Va dir: Lloat sia Déu! Hi amb un amor infinit va agafar en braços el Nil, els dos es varen abrasar mútuament, mentre entraven dins la bella casa, ben disposats a preparar unes molt felices festes del Nadal, les mes felices des que eren casats, las mes felices de la seva vida. Hi vet aquí un gat i vet aquí un gos aquest conta ja s'ha fos.
No cal que os digui que els quatre varen ser immensament feliços la resta de les seves vides, dic els quatre dons també conto el Xu l'amic del nen el Nil.
*************************
Aquest relat, es mes aviat un somni impossible, ja que la burocràcia no permet tant fàcilment ni gratuïtament la realització de moltes maques il·lusions que existeixen en nostre mon, ple d'interessos creats, sens influencies, es difícil poder adoptar un fill o una filla, sempre esta la burocràcia pel mig. Moltes famílies adoptarien nens tants que ni han pobrissons perduts per aqueix mon nostre.
Ha sigut un conta relat per en Ferran de Montagut, escrit avui 30 de Març del 2005, en el meu estudi el del "MAS EL SOL SOLET" en la Comarca de "L'ALTA-GARROTXA" Pirineus de (Girona) Catalunya! E-Mail: el_primer_creador_de_somnis@msn.com etc.
l´Autor
![Foto de perfil de Ferran de Montagut Foto de perfil de Ferran de Montagut](/imatges_autors/37336.jpg?rnd=1773084804)
742 Relats
282 Comentaris
898457 Lectures
Valoració de l'autor: 9.56
Biografia:
Home ben conservat, nascut en una diguem família de la posguerra de la clase mitja, jo vaig cursar el meus primers estudis en el col·legi de LA SALLE, de la població de Premià de Mar (BCN) fill de poetes i concertistes de piano, mai he publicat res, quant dic que no he publicat res vull dir que mai he fet cap llibre, potser no he tingut l'ocasió o no l'he buscat, escric des de l'edat de quinze anys, ja se que faig milers de faltes ortogràfiques, però en el meu temps ningú ens ensenyava a escriure be nostre llengua. Hi avui en dia ja no en tinc cap gana d'aprendre be a escriure, ja hi han correctors en les Editorials per aqueixos casos, amb tal de que os agradi la meva manera d'escriure vull dir el poema novel·la ho el relat, ja em dono per satisfet. Havia publicat poemes i relats i receptes de cuina tant mateix novel·les per a capítols, en un diari d'Argentina en la ciutat de Chascomús en el diari es diu EL IMPARCIAL, i avui encara en tinc, també a la ciutat de Jalpán a Mèxic hi en el diari cultural "SIERRA GORDA" que sols surt els diumenges o festius. Aqui a Catalunya faig critiques en elgun diari de tant en tant. No crec que sia dolent dir que pinto des de l'edat de vuit anys, havent guanyat amb la pintura alguns premis, aquí soc des de fa molt i molt anys fotograf artistic del que tant de la pintura com de les fotos faig exposicions sovint, m'agrada fer treballs manuals, m'encanta cuinar, fer una bona cuina, escric receptes de cuina amb fotografies, es llástima que en aquesta web no les posin dons seria una gran cosa de mes a mes, un apartat de de cuina amb fotos. He guanyat varis premis de receptes de cuina en la web de http:www.joescric.com/ i en alguna emisora de radio local em reciten els meus poemes hi en algunas m'escenifiquen elguns del meus contes. Des de molt jove que em vaig dedicar a l'hosteleria, soc nat un 12 de Gener del 1940; Capricorni per mes dades i m'agrada tot el que faig, en l'actualitat soc divorciat tinc dos nois i una nena casada feliçment, d'ella tinc dos nets nen i nena el meu primer net es diu Nil i sols te tres anys que complirà el 1 d'Octubre 2005, la nena es diu Paula es molt maca com la seva mare la meva estimada filla, es una preciositat, jo des de ja fa uns anys visc en solitari en aquesta preciosa vall dels Pirineus de (Girona) en una casa a quatre vents de nom el "MAS EL SOL SOLET" En ella ens reunim per Nadal el 26 , tots cada any des de en fa molts anys el dia de Sant Esteva per a dinar en família. Aquesta foto que mostro soc jo, d'arrera hi ha una nevada tal com ha de ser, pel lloc que visc. Be dons ara ja sabeu quelcom mes de mi! Una cordial salutació a tots i totes els que em llegiu,del Ferran de Montagut que es el meu spdònim, ja que en realitat de la vida el meu nom i llinatjes es Ferran Mujal i Naspleda, obstant... (Ferran de Montagut diu que la seva frase inventada per ell es la següent... TAN EN LA CARRETERA COM EN LA VIDA PER MES QUE CORRIS MAI ARRIVES A SER EL PRIMER!)
Últims relats de l'autor
- Marit estimat (Poema)
- Les nostres cantades (Caramelles) (Cançó)
- No tardis amor (Poema)
- Oració per començar lo dia (Oració) Poema
- Oracions (Pregaries)
- Per atu estimada (Poema)
- Perquè (Poema)
- Oració per abans d'anar al llit (Oració)
- Rosa (Poema)
- Nostàlgia (Poema)
- Que bonic es estimar (Poema)
- Primavera (Poema)
- Que és estranyar? (Poema)
- Podré un jorn deixar-te (Poema)
- Pensant amb tu (Poema)